УХВАЛА
 
15 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 932/1693/21
провадження № 61-5623св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                 Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Райська Тетяна Максимівна,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2022 року в складі судді Кондрашова І. А. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року в складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Биліни Т. І., Зайцевої С. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Райська Т. М., про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації та визнання права власності.
 
В обґрунтування позову вказав, що на підставі ордеру № 2297 від 31 січня                     2002 року, виданого Дніпропетровським орендним підприємством «Дніпрошина», він отримав у користування кімнату № АДРЕСА_1 , загальною площею 17,0 кв. м, житловою площею 11,5 кв. м, як основний квартиронаймач. Він вселився у вказане житло разом із дружиною                           ОСОБА_2 . У березні 2019 року, доки він перебував у відрядженні, його дружина самовільно змінила замки до дверей кімнати, а всі його речі віддала його матері. Після чого вона звернулась до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування цим житлом, який задоволено заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2017 року.
У подальшому ОСОБА_2 звернулась до органу приватизації та стала одноосібним власником житлової кімнати, отримавши свідоцтво про право власності на квартиру від 25 січня 2019 року. На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25 квітня 2019 року                            ОСОБА_2 відчужила спірне житло ОСОБА_3 .
Вказав, що такі дії колишньої дружини є незаконними, оскільки йому був виданий ордер на квартиру як основному квартиронаймачу, і він мав першочергове право на приватизацію вказаного житла. Проте ОСОБА_2 за відсутності на те підстав одноособово оформила кімнату на себе, чим порушила його право на приватизацію спірного житлового приміщення. Отже і подальше відчуження кімнати на користь ОСОБА_3 є незаконним з підстав, передбачених статтями 228, 230 ЦК України.
 
На підставі викладеного, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового приміщення АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т. В. від 25 квітня 2019 року, за реєстр. № 3397; скасувати державну реєстрацію права власності на вказане приміщення за ОСОБА_3 та визнати за ним право на частину вказаної квартири.
 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2022 року, залишеними без змін постановою Дніпровського апеляційного суду   від 16 березня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового приміщення АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3                  25 квітня 2019 року. Скасовано державну реєстрацію права власності на вказане приміщення за ОСОБА_3 . 
В іншій частині позову відмовлено.
 
Судові рішення мотивовані тим, що вчиняючи оскаржуваний правочин, відповідач ОСОБА_2 діяла недобросовісно, з метою досягти інших правових наслідків, а саме ускладнити повернення спірного майна позивачу ОСОБА_1 , а також знаючи, що на частину спірного житла претендує інша особа, а тому оскаржуваний договір купівлі-продажу спірного житлового приміщення суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та підлягає визнанню недійсним.
Водночас суди керувались тим, що наявність заочного рішення про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування вказаним приміщенням, яке наразі скасоване, не може бути визнано достатньою підставою для позбавлення його житла, оскільки втрата права користування житловим приміщенням, з поважних причин не припиняє майнові відносини в частині права спільної сумісної власності подружжя та не змінює статусу позивача як основного квартиронаймача.
Визнаючи недійсним оспорюваний договір купівлі-продажу житлового приміщення, суд апеляційної інстанції керувався вимогами частини третьої статті 228 ЦК України та зазначав, що він суперечить інтересам суспільства та його моральним засадам, оскільки продавець ОСОБА_2 , знаючи, що на частину житла претендує її колишній чоловік, продала його з метою ускладнення повернення майна ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на частину спірного приміщення за позивачем, суди виходили із того, що набуття права власності на житло здійснюється через процедуру його приватизації, а суд не може підміняти відповідні органи та вирішувати питання щодо виникнення, зміни чи припинення речових прав.
 
У квітні 2023 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення попередніх інстанцій, в якій просила їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
 
Підставами касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року справа                       № 922/2416/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини третьої статті 228 ЦК України у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що скасування рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2017 року само по собі не є підставою для перегляду усіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі цього рішення, зокрема і для визнання недійсним оскаржуваного договору купівлі-продажу. Цей правочин укладений відповідно до вимог чинного законодавства, з додержанням усіх його істотних умов, а тому правові підстави для його скасування відсутні. З огляду на встановлене оскаржуваними судовими рішеннями право відповідача на приватизацію половини спірного житлового приміщення, суди мали дійти висновку про часткове скасування оскаржуваного договору купівлі-продажу.
 
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2023 рокупередано на розгляд Великої Палати Верховного Суду cправу № 918/1043/21за позовом Невірківського ліцею Великомежиріцької сільської ради до приватного підприємства "Фірма "ДАН" про визнання недійсним договору та стягнення коштів, за касаційною скаргою приватного підприємства "Фірма "ДАН"" на рішення Господарського суду Рівненської області від 26 квітня 2022 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 серпня 2022 року.
 
Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд виходив із наявності виключної правової проблеми, що полягає в застосуванні статті 216 ЦК України і частини третьої статті 228 ЦК України, які містять різні наслідки недійсності договору за умови, що позивач у позові, посилаючись на невідповідність договору інтересам держави і суспільства, просить застосувати наслідки недійсності договору, встановлені саме  частиною першою статті 216 ЦК України.
 
Водночас суд керувався тим, що наразі відсутня стала судова практика у застосуванні статті 203 ЦК України, частини третьої статті 228 ЦК України та частини першої статті 216 ЦК України, вирішення якої забезпечить сталість розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики у їх застосуванні.
 
Крім того, суд дійшов висновку, що існує необхідність у викладенні однозначного висновку Великою Палатою Верховного Суду щодо того, хто може звертатись з позовом про визнання правочину недійсним, якщо підставою його недійсності зазначається - порушення інтересів держави і суспільства - органи державної влади, місцевого самоврядування, інші суб`єкти владних повноважень до компетенції яких віднесені відповідні повноваження, а у разі відсутності такого органу - прокурор чи таке право мають і інші суб`єкти цивільних правовідносин, якщо, зокрема обґрунтують наявність порушених прав/інтересів шляхом вчинення правочину, який порушує інтереси держави і суспільства.
 
Судове рішення у справі, яка переглядається, та судове рішення у справі, яка        передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах. 
 
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. 
 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі (№ 932/1693/21) до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 918/1043/21.
 
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 932/1693/21 за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бабушкінського районного суду                                           м. Дніпропетровська від 09 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Райська Тетяна Максимівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації та визнання права власності до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 918/1043/21.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников   О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович