УХВАЛА 
 
27 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 463/3633/17
 
провадження № 61-16091ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року у справі за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави                    в особі територіальної громади м. Винники до Львівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, повернення земельної ділянки,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року                             у задоволенні позову заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1                 в інтересах держави в особі територіальної громади м. Винники до Винниківської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, повернення земельної ділянки відмовлено.
 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року залучено до участі у справі Львівську міську раду у якості правонаступника Винниківської міської ради.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області задоволено частково.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
У листопаді 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 09 листопада 2023 року.
 
Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.
 
У касаційній скарзі заступник керівника Львівської обласної прокуратури просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, з посиланням на те, що процесуальний строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови апеляційного суду заявник отримав 06 липня 2023 року                                 та 27 липня 2023 року касаційна скарга була подана у встановлений законом строк.У подальшому, ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2023 року касаційну скаргу було повернуто у зв`язку із невиконанням ухвали Верховного Суду від 02 серпня 2023 року про залишення касаційної скарги без руху. Зазначає, що ухвалу Верховного Суду від 09 жовтня 2023 року про повернення касаційної скарги заявник отримав 31 жовтня 2023 року та в найкоротший термін повторно звернувся                             з касаційної скаргою. При цьому перестали існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги та вважає дані обставини поважними для поновлення зазначеного строку.
 
Наведені особою, яка подала касаційну скаргу, підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки заявником не наведені обставини, що перешкоджали йому виконати вимоги ухвали Верховного Суду від 02 серпня 2023 року про залишення касаційної скарги без руху в установлений строк. Невиконання вимог ЦПК України та суду                   не є поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження.
 
Заступником керівника Львівської обласної прокуратури не надано логічних пояснень щодо неможливості виконання вимог ухвали Верховного Суду                                   від 02 серпня 2023 року про залишення касаційної скарги без руху в установлений строк.
 
Заявник дійсно в силу норм ЦПК України має право на повторне звернення до суду касаційної інстанції, але це не означає безумовне поновлення строку касаційного оскарження.
 
Згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу,                                       є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).
 
Отже особі, яка подала касаційну скаргу необхідно подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надати докази поважності причин його пропуску в оригіналах або завірені в установленому порядку їх копії або навести інші підстави з відповідними доказами.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду. 
 
Згідно із частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє             у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої                              статті 394 цього Кодексу.
 
Також касаційна скарга заступника керівника Львівської обласної прокуратури                не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
 
Касаційна скарга містить платіжну інструкцію про сплату заявником судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 6 400 грн.
 
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року. 
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір»                                (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється  у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову                                    та у фіксованому розмірі.
 
Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 600 грн.
 
Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
 
Згідно з підпунктом 9 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі                        № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зроблено правовий висновок про те, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном                    і будь-які форми використання останнього. Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення                  майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
 
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»                  (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»                (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру юридичною особою або фізичною                                     особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
 
Судові рішення, які оскаржує заявник, свідчать про існування однієї вимоги немайнового характеру (щодо визнання недійсним рішення Винниківської міської ради від 03 квітня 2014 року № 1193) та однієї вимоги майнового характеру                        (щодо повернення у власність територіальної громади м. Винники в особі Винниківської міської ради земельної ділянки з кадастровим номером 4610160300:04:004:0212).
 
При поданні позову за вимогу немайнового характеру судовий збір мав бути сплачений у розмірі 1 600 грн.
 
Ураховуючи, що зі змісту поданої касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень неможливо встановити ціну позову (вартість спірної земельної ділянки), заявник зобов`язаний самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору щодо вимоги майнового характеру з наданням відповідних доказів.
 
Отже, заявнику необхідно самостійно визначити і доплатити судовий збір за подання касаційної скарги з урахуванням вимог майнового та немайнового характеру.
 
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України                           «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви                    і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Визнати наведені заступником керівника Львівської обласної прокуратури підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.
 
Касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                     Р. А. Лідовець