Номер провадження: 22-ц/813/618/23 
Справа № 523/11522/18
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія 30

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія Скайд», третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , та після уточнення позовних вимог і до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія Скайд» (далі - ПАТ «СК «Скайд»), третя особа – Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), просив стягнути: з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 134270 грн, моральну шкоду в розмірі 5000 грн, з ПАТ «СК «Скайд» - 100000 грн матеріальної шкоди та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 15 серпня 2016 року з вини водія ОСОБА_1 , йому було завдано збитків у розмірі 229270 грн, що підтверджується висновком №661/16 від 26 вересня 2016 року, складеним ФОП ОСОБА_3 . Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП, накладено стягнення у виді штрафу. Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , власника автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у ПАТ «СК «Скайд» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії. 15 серпня 2016 року позивач повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, але виплати не одержав. Особа, винна у заподіянні шкоди, ОСОБА_1 , добровільно позивачу заподіяну шкоду не відшкодував. В зв`язку з вищевикладеним позивач змушений був звернутись до суду з позовом (т. 1, а.с. 2-6, 191-196).
25 вересня 2019 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси вирішено позов ОСОБА_2 задовольнити частково; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія Скайд» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 100000 грн, витрати на проведення експертизи у розмірі 1500 грн та судовий збір у розмірі 1015 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 129270,80 грн, моральну шкоду у розмірі 500 грн та судовий збір у розмірі 2336,50 грн; в іншій частині вимог ОСОБА_2 відмовити (т. 2, а.с. 42-43 зворот).
08 жовтня 2020 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2019 року. Апелянт не погоджується із оскаржуваним рішенням, вважає його незаконним та необґрунтованим, прийнятим із неповним з`ясуванням обставин справи. Так, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не встановив ту обставину, що транспортний засіб був відремонтований на дату звернення позивача до суду із позовом. Апелянт вказує, що позивач здійснив фактичні витрати на ремонт транспортного засобу у розмірі 50000 грн, а в заключенні експерта наявна інформація про імовірний збиток у розмірі 350000 грн. Тому, на думку апелянта, оцінці підлягають обидві обставини щодо встановлення реальної суми завданих у наслідок ДТП збитків. Також, апелянт повідомляє, що він отримав відповідь від КП «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС», в якій міститься інформація про те, що транспортний засіб здійснював пасажирські перевезення, що опосередковано, як вважає апелянт, спростовує заперечення та пояснення представника відповідача. З огляду на викладене в апеляційній скарзі, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення (т. 2, а.с. 57-61).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року (у складі колегії: головуючого – Князюка О.В., суддів Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.) за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження (т. 2, а.с. 88-88 зворот). Ухвалою від 20 жовтня 2021 року дану справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 90-90 зворот). Ухвалою від 22 червня 2023 року визнано явку позивача у судове засідання обов`язковою, розгляд справи відкладено на 02 листопада 2023 року (т. 2, а.с. 119-120).
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №941/0/15-23 від 28 вересня 2023 року суддю ОСОБА_4 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.
З огляду на це, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 жовтня 2023 року, цивільну справу було розподілено колегії суддів під головуванням судді Дришлюка А.І.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року (у складі колегії суддів: головуючого – судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.) справу прийнято до провадження.
У судовому засіданні 02 листопада 2023 року позивач ОСОБА_2 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали. Так, з матеріалів справи вбачається, що рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, що відправлялися на адреси ОСОБА_1 та ПАТ «СК СКАЙД» були повернуті до Одеського апеляційного суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2, а.с. 126-129).
Згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи наявні належні докази на підтвердження вини та причинно-наслідкового зв`язку в діях ОСОБА_1 із завдання шкоди позивачу, а тому вирішив, що з відповідача необхідно стягнути на відшкодування матеріальної шкоди 129270,80 грн, що складає різницю між розміром страхового відшкодування та фактичним розміром шкоди. Стягуючи на користь позивача відшкодування шкоди з ПАТ «СК «СКАЙД» у розмірі 100000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що на момент розгляду справи страхове відшкодування не сплачено, а вказаний розмір відповідає сумі страхової виплати за полісом заподіювача шкоди (т. 2, а.с. 43).
Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Обставини справи та оцінка апеляційного суду.
ОСОБА_2 є власником транспортного засобу «Mersedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 199).
15 серпня 2016 року о 09:30 год, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по Об`їзній дорозі в м. Одесі, на порушення вимог п.13.1 ПДР, не врахував дорожню обстановку, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mersedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , чим завдав обом транспортним засобам механічні пошкодження (т. 1, а.с. 10-11).
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
16 вересня 2016 року постановою Суворовського районного суду м. Одеси, яка не оскаржувалася і набрала законної сили, у справі №523/12871/16-п, ОСОБА_1 визнано винним в настанні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т. 1, а.с. 10-11).
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на час настання пригоди була застрахована в ПАТ «СК «Скайд», поліс № АЕ/5309838 від 18 березня 2016 року, який на момент ДТП був дійсним. Страховий ліміт складає 100000 грн, розмір франшизи - 0 грн (т. 1, а.с. 70).
За ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з висновком експерта Чумаченка Л.В. №661/16 від 26 вересня 2016 року, матеріальна шкода, завдана шляхом пошкодження автомобіля «Mersedes-Benz», реєстраційний номер  НОМЕР_2 , становить 229270,80 грн (т. 1, а.с. 13-29, 200-213). 
15 серпня 2016 року на виконання вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач звернувся до страховика відповідача - ПАТ СК «Скайд» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (т. 1, а.с. 96-97). А також подав заяву про виплату страхового відшкодування у зв`язку із настанням страхового випадку (т. 1, а.с. 101-102). Однак, страхову виплату позивач не отримав, з огляду на що під час розгляду справи судом першої інстанції уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути відшкодування шкоди з ПАТ «СК «СКАЙД» в межах суми страхового ліміту (т. 1, а.с. 191-196).
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Однак, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання – первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. А тому, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань – деліктному та договірному. 
З огляду на те, що розмір матеріальної шкоди є більшим за страховий ліміт, передбачений страховим полісом відповідача, та оскільки страхове відшкодування страховиком на користь позивача в досудовому порядку здійснене не було, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню кожним із відповідачів. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що законом встановлена презумпція повного відшкодування завданої шкоди в межах страхової виплати по полісу, а тому у разі неповної компенсації в межах гарантованої суми різниця підлягає стягненню з заподіювача шкоди, який несе цей ризик в зв`язку з власним вибором страхової компанії, з якою він уклав відповідний договір.
В апеляційній скарзі відповідач вказував на те, що вартість ремонту була значно меншою верхньої межі страхового відшкодування зазначеного у страховому полісі. Тому, апелянт вважає, що реальні збитки компенсуються за рахунок страховика (т. 2, а.с. 58). Апеляційний суд відхиляє вказані доводи, оскільки апелянт ні в суді першої інстанції, ні при перегляді справи судом апеляційної інстанції не був позбавлений можливості звернутися із клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи для спростування заявленого позивачем розміру завданої шкоди чи надати суду власний висновок автотоварознавчого дослідження. Разом з тим, своїми процесуальними правами на подання відповідних клопотань апелянт не скористався. Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Крім того, апеляційний суд вважає, що витребувані на підставі ухвали від 08 грудня 2022 року докази щодо використання автомобіля «Mersedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 у період з 2017 року по 27 серпня 2018 року Комунальним підприємством «Одесміськелектротранс» не підтверджують доводів апелянта, оскільки також не містять відомостей на спростування заявленого позивачем розміру відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Окремо апеляційний суд зауважує, що позиція апелянта не може ґрунтуватись лише на запереченні підстав пред`явленого позову та незгоді з наданими позивачем доказами. 
При цьому, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає оскаржуване рішення без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2019 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду                         А.І. Дришлюк

                                                                       Р.Д. Громік

                                                                       С.М. Сегеда

Повний текст постанови складений 24 листопада 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        А.І. Дришлюк