СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року                                        м. Харків                        Справа № 922/2513/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Пуль О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження   без виклику учасників справи         апеляційну скаргу      позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” на рішення господарського суду Харківської області від 29.08.2023 (ухвалене  у спрощеному позовному провадженні у приміщенні господарського суду Харківської області суддею  Новіковою Н.А., повний текст складено  29.08.2023) у справі № 922/2513/23
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ”, м.Київ     
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лозівський елеватор”, м. Лозова Харківської області
про стягнення 1 095 291,01 грн.   

ВСТАНОВИВ:

  Товариство з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лозівський елеватор” про стягнення 1 095 291,01 грн., з яких: заборгованість з оплати спожитого природного газу за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22 у розмірі 715210,99 грн. та нараховані на цей борг  пеня  в розмірі 96019,54 грн,  3% річних в розмірі 5761,17 грн.,  інфляційні втрати в розмірі 18404,15 грн., а також  штраф за перевищення обсягу постачання газу в розмірі 259895,16 грн.
     В обґрунтування позову  позивач послався на здійснення відповідачем неповної оплати поставленого йому  позивачем за договором від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22 у період з листопада 2022 року по квітень 2023 року природного газу, у зв`язку з чим його заборгованість склала 715210,99 грн., на яку відповідно до  положень ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України нараховано   3% річних в розмірі 5761,17 грн.,  інфляційні втрати в розмірі 18404,15 грн. та на підставі  п. 6.2.3  Договору- пеню в розмірі 96019,54 грн., а з огляду на те, що відповідачем спожито природний газ з перевищенням встановленого обсягу -   штраф на підставі п. 6.2.3  Договору в розмірі 259895,16 грн.
     Рішенням господарського суду Харківської області від 29.08.2023  у справі № 922/2513/23   позов задоволено частково.
    Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Лозівський елеватор” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” заборгованість за спожитий природний газ за  договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22 у розмірі 715210,99 грн, пеню в розмірі 48009,77 грн, 3% річних у розмірі 5761,17 грн, штраф за перевищення обсягу постачання газу в розмірі 129947,58 грн, а також витрати щодо сплати судового збору в розмірі 13483,94 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 24621,66 грн.
Відмовлено у стягненні інфляційних втрат у розмірі 18404,15 грн., пені в розмірі 48009,77 грн., штрафу за перевищення обсягу постачання газу в розмірі 129947,58 грн.
Задоволено  клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю “Лозівський елеватор” про розстрочення виконання рішення суду від 25.07.2023 (вх. № 19622 від 26.07.2023).
Розстрочено виконання рішення Господарського суду Харківської області від 29.08.2023 по справі № 922/2513/23 на 12 місяців, починаючи з 30.08.2023 по 29.08.2024 включно з щомісячними платежами рівними частинами, які мають бути сплаченими до кінця кожного місяця, в розмірі 78086,26 грн.”
В обґрунтування рішення суд послався на: 
-доведеність наявними у матеріалах справи складеними у відповідності до умов Договору та підписаними сторонами без зауважень актами приймання-передачі природного газу за спірний період та  копією банківської виписки по рахунку ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” за період з 01.10.2022 по 24.05.2023, здійснення відповідачем  часткової оплати поставленого позивачем за Договором у спірний період  природного газу та наявність у зв`язку з цим основного боргу  в сумі 715210,99 грн.(по актам № ТГЗ83061396 від 31.03.2023 на суму 626 928,08 грн та № ТГЗ83081355 від 30.04.2023 на суму 88 282,91 грн), що не заперечує відповідач у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення суду;
- правомірність нарахування на основний борг на підставі  п. 6.2.1 Договору пені в розмірі 96019,54 грн., а також на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України  3% річних у розмірі 5761,17 грн.;
- відсутність правових підстав для стягнення нарахованих на основний борг на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційних витрат у розмірі 18404,15 грн через те, що розрахунок цих нарахувань  здійснений позивачем з порушенням вимог п. 6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики № 265 від 27.07.2007, щодо мінімального періоду застосування індексу  інфляції, яким є повний місяць, за який розрахований індекс інфляції, а не за частину такого місяця;
-правомірність нарахування штрафу на підставі п. 6.2.3 Договору в розмірі 259895,16 грн. з огляду на споживання відповідачем  у період з листопада 2022 року по квітень 2023 року природного газу з перевищенням планових обсягів; 
- наявність  виняткових обставин в якості правових підстав відповідно до положень ст. 233 ГК України та ч. 2 ст. 551 ЦК України для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення  штрафних санкці, а саме зменшення їх   на 50%, замість 99%, як просив відповідач;
-наявність виняткових обставин в якості визначених ст. 331 ГПК України підстав для розстрочення виконання рішення суду за клопотанням відповідача.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” подав на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на  неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить це рішення скасувати в частині  відмови в позові та розстрочення  виконання судового рішення.
В обґрунтування  апеляційної скарги позивач послався на необґрунтованість висновку суду першої інстанції  щодо існування виняткових обставин для зменшення неустойки та розстрочення виконання рішення суду,  а також підстав для відмови у стягненні інфляційних втрат, з огляду на те, що:
- відповідачем не доведено у встановленому порядку існування форс-мажорних обставин, а встановлена умовами Договору міра відповідальності боржника  за прострочення грошового зобов`язання  у вигляді пені, яка  заявлена  у розмірі, не більшому ніж встановлено законодавством-подвійної облікової ставки НБУ та нарахування  інфляційних втрат  відповідає критеріям  розумності, справедливості та пропорційності  наслідкам правопорушення;
- позивач не перебуває в кращому фінансовому становищі порівняно з відповідачем, здійснює стратегічні функції із своєчасного та безперебійного забезпечення суб`єктів господарювання природним газом, забезпечення виконання угод та понесення  ним збитків внаслідок  інфляційних процесів через несвоєчасні розрахунки, в тому числі відповідача за природний газ за спірним Договором;
-переданий відповідачу природний газ позивач закуповує на Європейському ринку за діючими на ньому цінами з оплатою за рахунок коштів попередньої оплати, проведеної іншими споживачами, а тому не має фінансової можливості  погодитись  із запропонованим у заяві відповідача графіком розстрочення виконання рішення суду.
     Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2023 для розгляду справи № 922/2513/23 сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.
     Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача-  Товариства з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” на  рішення господарського суду  Харківської області від   29.08.2023   у справі № 922/2155/23 та ухвалено здійснити її розгляд без повідомлення учасників справи. 
     07.11.2023 від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив  на апеляційну скаргу вх. № 13938), в якому він просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення –без змін.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї,  з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.
Як вбачається  з матеріалів справи, 28.09.2022 між ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” (Постачальником) та ТОВ “Лозівський елеватор” (Споживачем) укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР200-100978-22 (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу у 2022 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти і оплатити вартість газу в розмірах, строки та порядку, що визначені Договором. 
Пунктом 1.2 Договору сторони визначили плановий обсяг постачання газу – до 17000 куб. м. 
Згідно Додатку 1 до Договору, планові обсяги постачання газу у листопаді 2022 року складають 5000,00 м куб., у грудні 2022 року -  5000,00 м куб.
Річний плановий обсяг постачання газу на 2023 рік Сторони визначили в п. 2 Додаткової угоди № ДУ-3/41АР200-100978-22 від 28.12.2022 до Договору - до 85000 м куб.
Пунктом 3 Додаткової угоди № ДУ-3/41АР200-100978-22 від 28.12.2022 до Договору сторони домовились про плановий обсяг постачання газу на січень 2023 року у розмірі 15000 м куб., на  лютий 2023 року - 10000 м куб., на березень 2023 року - 10000 м куб., на квітень 2023 року - 0 м куб.
Також, 31.01.2023 між Сторонами укладено Додаткову угоду № ДУ-4/41АР200-100978-22 до Договору, якою внесено зміни до Розділу III “Ціна постачання природного газу” Договору.
Відповідно до п. 9.1. Договору “Сторони домовилися про те, що укладення даного Договору та обмін документами, пов`язаними з виконаннями його умов, можуть здійснюватися також в електронній формі з використанням систем електронного документообігу (надалі також - Системи) в тому числі, але не обмежуючись наступними Системами:
9.1.2. Для підписання та обміну Первинними документами (п. 9.2.2. Договору) та іншими документами (п. 9.2.3. Договору) - система “M.E.Doc”.
9.2.2. Первинні документи:
-          акт приймання-передачі газу;
-          інші документи, що можуть бути визначені як первинні документи відповідно до Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та будуть застосовуватися Сторонами в процесі виконання даного Договору.”
Відповідно до п. 10.1 Договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін (за наявності), і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої Споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” в інформаційній платформі оператора ГТС до 31.12.2023, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (з урахуванням внесених змін Додатковою угодою № ДУ-3/41АР200-100978-22 від 28.12.2022).
З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав умови Договору, протягом дії Договору поставив відповідачу природний газ, що підтверджується наданими позивачем до позовної заяви актами приймання-передачі природного газу за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року, які підписані обома сторонами (в електронному вигляді (через програму M.E.Doc) із застосуванням Електронного підпису у відповідності до умов п. 9.1. Договору, а саме:
- акт № ТГЗ82110495 від 30.11.2022 за листопад 2022 року на суму 364 056,80 грн з ПДВ, згідно з яким поставлено природний газ обсягом 9539,30 куб.м на суму  364 056,80 грн;
- акт № ТГЗ82137175 від 31.12.2022 за грудень 2022 року на суму 1 420 846,40 грн з ПДВ, згідно з яким поставлено природний газ обсягом 38753,29 куб.м на суму 1  420 846,40 грн;
- акт № ТГЗ83018412 від 31.01.2023 за січень 2023 року на суму 624 944,78 грн з ПДВ, згідно з яким поставлено природний газ обсягом 17823,03 куб. м на суму 624 944,78 грн;
- акт № ТГЗ83039667 від 28.02.2023 за лютий 2023 року на суму 1  035  267,79 грн з ПДВ, згідно з яким поставлено природний газ обсягом 31311,13 куб. м на суму 1  035  267,79 грн;
- акт № ТГЗ83061396 від 31.03.2023 за березень 2023 року на суму 626 928,08 грн з ПДВ, згідно з яким поставлено природний газ обсягом 18961,11 куб. м на суму 626 928,08 грн;
- акт № ТГЗ83081355 від 30.04.2023 за квітень 2023 року на суму 88  282,91 грн з ПДВ, згідно з яким поставлено природний газ обсягом 2670,07 куб. м на суму   88   282,91 грн.
Вказані акти приймання-передачі природного газу підписані з боку відповідача  без зауважень та заперечень.
Відповідно до п. 4.2. Договору, оплата газу за Договором здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України - гривні в наступному порядку: оплата в розмірі 100% (сто відсотків) за фактично переданий Постачальником газ здійснюється Споживачем до 28 числа місяця, що передує місяцю поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий Постачальником газ здійснюється Споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним.
Відповідач частково розрахувався за поставлений природний газ по актам приймання-передачі природного газу за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року. При цьому, починаючи з січня 2023 року (по акту за грудень 2022 року) та у наступних місяцях відповідач несвоєчасно проводив оплати за природний газ або взагалі їх не проводив, що підтверджується копією банківської виписки по рахунку ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” за період з 01.10.2022 по 24.05.2023, а  саме:
- по акту № ТГЗ82110495 від 30.11.2022 за листопад 2022 року на суму  364 056,80 грн (дата остаточного розрахунку 10.12.2022) оплати були проведені відповідно до умов договору у вигляді передплат, зокрема сплачено платежами від 25.10.2022 на суму 358 147,24 грн та 17.11.2022 на суму 190  819,45 грн (з яких 184  909,89 грн – передплата за газ на наступний період - за грудень 2022 року);
- по акту № ТГЗ82137175 від 31.12.2022 за грудень 2022 року на суму 1 420 846,40 грн (дата остаточного розрахунку 10.01.2023) станом на 01.12.2022 у зв`язку з проведеною відповідачем оплатою 17.11.2022 на суму 190 819,45 грн утворилась передплата в розмірі 184     909,89 грн та у подальшому ще було сплачено платежі: від 06.12.2022 на суму 183  319,45 грн (передплата); від 15.12.2022 на суму 183  319,45 грн (передплата); від 20.12.2022 на суму 183         319,45 грн (передплата); від 28.12.2022 на суму 183  319,45 грн (передплата); від 13.01.2023 на суму  300 000,00 грн (прострочка на 2 дні) та 31.01.2023 на суму 202 658,71 грн (прострочка на 18 днів);
- по акту № ТГЗ83018412 від 31.01.2023 за січень 2023 року на суму 624 944,78 грн (дата остаточного розрахунку 10.02.2023) сплачено 27.02.2023 – 624 944,77 грн (прострочка на 16 днів); 
-          по акту № ТГЗ83039667 від 28.02.2023 за лютий 2023 року на суму  1  035  267,79 грн (дата оплати 10.03.2023) сплачено 27.03.2023 – 200 000,00 грн (прострочка на 16 днів) та 06.04.2023 – 835 267,79 грн (прострочка на 26 днів).
По двом іншим актам заборгованість відповідачем сплачена взагалі не була, а саме: по акту № ТГЗ83061396 від 31.03.2023 за березень 2023 року на суму 626 928,08 грн та по акту № ТГЗ83081355 від 30.04.2023 за квітень 2023 року на суму 88  282,91 грн.
       Таким чином, у відповідача залишилась заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 715210,99 грн (по акту за березень 2023 року на суму 626 928,08 грн та за квітень 2023 року на суму 88 282,91 грн). Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
      Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність  підстав для відповідного часткового задоволення позовних вимог та для розстрочення  виконання рішення суду, з наступних мотивів.
       Відповідно до статті  173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов`язання,  що  виникає  між суб`єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  цим  Кодексом,  в силу  якого  один  суб`єкт  (зобов`язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов`язаний  вчинити  певну   дію   господарського чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб`єкта (виконати  роботу,  передати майно,   сплатити гроші,   надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб`єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
      Основними   видами   господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання  таорганізаційно-господарські зобов`язання.
   Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими     визнаються цивільно-правові зобов`язання,  що виникають між учасниками господарських відносин при  здійсненні господарської діяльності,  в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на  користь  другої сторони  або  утриматися  від певної дії,  а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
       Майнові зобов`язання,   які    виникають    між    учасниками господарських відносин,  регулюються  Цивільним  кодексом  України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
  Статею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
     Зобов`язання виникають з підстав, встановлених      статтею 11  цього Кодексу.
     Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
     Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.
     Відповідно до ч. 2     ст. 11 Цивільного кодексуУкраїни підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
      Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України,      договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
   Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.
      Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. 
   Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
     Відповідно до ч. 1 статті 714  Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов`язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов`язань відповідно до ст. 692 ЦК України.
За змістом ст. 655 ЦК України, передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 3 ст. 12 Закону України “Про ринок природного газу” (далі - Закону), права та обов`язки постачальників і споживачів природного газу визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. 
Згідно з ч. 4 Закону, правила постачання природного газу є обов`язковими для виконання всіма постачальниками та споживачами. 
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 затверджено Правила постачання природного газу (далі - Правила).
Пунктом 2 Розділу 2 Правил встановлено, що постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. 
Відповідно до п. 5 Розділу 1 Правил, підтверджений обсяг природного газу - плановий об`єм (обсяг) природного газу, обумовлений договором постачання природного газу між споживачем та постачальником на відповідний розрахунковий період, який має бути поставлений споживачу відповідно до умов цього договору.
Відповідно до п. 2 Розділу 7 Правил, у договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені         щодо відшкодування шкоди. 
Пунктом 10 Розділу 2 Правил передбачено, що постачальник має право оперативно контролювати обсяг споживання природного газу споживачем, використовуючи інформаційну платформу Оператора ГТС або інформацію споживача, а також шляхом самостійного контролю обсягів споживання природного газу на об`єкті споживача. Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, споживач має компенсувати постачальнику вартість різниці між підтвердженим обсягом природного газу та фактичним об`ємом (обсягом) споживання природного газу за ціною вартості природного газу, визначеною договором постачання природного газу.
     Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення     Цивільного кодексу України     з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України,  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то вонопідлягаєвиконанню у цей строк (термін).
   Статтями 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог  або заперечень.
     Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
    Ці дані встановлюються такими засобами:
     1) письмовими, речовими і електронними доказами;
     2) висновками експертів;
     3) показаннями свідків.
Статтею 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
     Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
      Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
       Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України,  достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
     Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. 
     Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. 
   Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.
З урахуванням вищезазначеного, проаналізувавши правовідносини, які склались між ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” (позивачем) та ТОВ “Лозівський елеватор” (відповідачем) на підставі укладеного між ними договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором постачання природного газу та відповідає вимогам чинного законодавства України, сторонами досягнуто всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому, з огляду на положення ст. 629 ЦК України, зазначений договір є обов`язковим для виконання обома сторонами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції правомірно  встановив, що позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено обсяги природного газу, поставленого відповідачу на підставі договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22, що підтверджується наданими позивачем до позовної заяви актами приймання-передачі природного газу за період з листопада 2022 року по квітень 2023 року, які підписані обома сторонами без зауважень та заперечень.
Відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за вказаним Договором, за поставлений природний газ по вищезазначеним актам розрахувався частково, при цьому з січня 2023 року проводив оплати за природний газ несвоєчасно, що підтверджується копією банківської виписки по рахунку ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” за період з 01.10.2022 по 24.05.2023, у зв`язку з чим у нього залишилась заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 715210,99 грн (по актам № ТГЗ83061396 від 31.03.2023 на суму 626 928,08 грн та № ТГЗ83081355 від 30.04.2023 на суму 88  282,91 грн), що не заперечує відповідач у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення суду.
Станом на дату ухвалення судом даного рішення в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження здійснення відповідачем - ТОВ “Лозівський елеватор” остаточного розрахунку з позивачем - ТОВ “ТВІЙ ГАЗЗБУТ” за спожитий природний газ по актам № ТГЗ83061396 від 31.03.2023 та № ТГЗ83081355 від 30.04.2023 у загальному розмірі 715210,99 грн. 
З урахуванням викладеного, перевіривши наданий позивачем розрахунок основного боргу за Договором, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем всупереч вимог ст. 73, 74 ГПК України не надано доказів, які б могли спростувати наявність у нього заборгованості перед позивачем за вказаним Договором, а також доказів, які б свідчили про сплату відповідачем заборгованості за природний газ у розмірі 715210,99 грн, суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основної суми заборгованості в розмірі 715210,99 грн є обґрунтованими та доведені належними і допустимими доказами, тому суд задовольняє позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.
Позивач у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання в частині оплати за природний газ нарахував до стягнення з відповідача на підставі п. 6.2.1 Договору пеню в розмірі 96019,54 грн та на підставі п. 6.2.3 Договору штраф за перевищення обсягу постачання газу в розмірі 259895,16 грн.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Згідно з ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1   ст. 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки. 
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
За приписами п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частинами 1-3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Згідно з п. 6.2.1 договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22, у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, Споживач сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.
     На підставі викладеного, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок пені з урахуванням здійснених відповідачем оплат по Договору, суд  першої інстанції дійшов правомірного висновку, що розрахунок пені виконаний позивачем вірно, у зв`язку з чим правомірно зазанчив, що позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 96019,54 грн є обґрунтованими. 
Пунктом 1.2 Договору сторони визначили плановий обсяг постачання газу на 2022 рік – до 17000 куб. м. 
Згідно Додатку 1 до Договору, сторони передбачили планові обсяги постачання газу на листопад 2022 року - 5000,00 м куб. та на грудень 2022 року -  5000,00 м куб.
Річний плановий обсяг постачання газу на 2023 рік Сторони визначили в п. 2 Додаткової угоди № ДУ-3/41АР200-100978-22 від 28.12.2022 до Договору - до 85000 м куб.
Пунктом 3 Додаткової угоди № ДУ-3/41АР200-100978-22 від 28.12.2022 до Договору сторони домовились про плановий обсяг постачання газу на січень 2023 року у розмірі 15000 м куб., на  лютий 2023 року - 10000 м куб., на березень 2023 року - 10000 м куб., на квітень 2023 року - 0 м куб.
Відповідно до п. 6.2.3 Договору, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг поставленого Споживачеві газу буде перевищувати підтверджений обсяг газу на цей період (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому Споживачем), Споживач сплачує Постачальнику штраф за перевищення обсягу постачання газу, що розраховується за формулою: В = (Vф-Vп)*Ц*К, де: Vф - обсяг фактично поставленого газу Споживачу протягом розрахункового періоду за Договором; Vп - підтверджений обсяг газу на розрахунковий період; Ц - вартість газу за Договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,1.
Споживачем у період з листопада 2022 року по квітень 2023 року було спожито природний газ з перевищенням планових обсягів, а саме: у листопаді 2022 року - обсягом 9539,30 куб. м (замість 5000,00 м куб.); у грудні 2022 року - обсягом 38753,29 куб. м (замість 5000,00 м куб.); у січні 2023 року - обсягом 17823,03 куб. м (замість 15000 м куб.); у лютому 2023 року - обсягом 31311,13 куб. м (замість 10000 м куб.); у березні 2023 року - обсягом 18961,11 куб. м (замість 10000 м куб.) та у квітні 2023 року - обсягом 2670,07 куб. м (замість 0 м куб).
Тому позивач на підставі п. 6.2.3 Договору нарахував відповідачу штраф за перевищення обсягу постачання газу на загальну суму 259895,16 грн, з яких: за  листопад 2022 pоку - 17323,73 грн; грудень 2022 року - 123752,69 грн; січень 2023 року - 9898,64 грн; лютий 2023 року - 70462,89 грн; березень 2023 року - 29628,92 грн; квітень 2023 року - 8828,29 грн.
Враховуючи викладене, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок штрафу, суд першої інстанції дійшов правильного  висновку, що вказаний розрахунок виконаний вірно, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення штрафу за перевищення обсягу постачання газу в розмірі 259895,16 грн є правомірними та обґрунтованими. 
      Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 99%, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про його часткове задоволення, а саме зменшення неустойки на 50% , з огляду на наступне.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
   Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
      Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
      З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
  За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).
   За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
      Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
      Положеннями частини третьої  статті 551 Цивільного кодексу України  передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
       Тлумачення частини третьої   статті 551 Цивільного кодексу України    свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
     Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 67/1346/15-ц.
    Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
      Згідно з положеннями частини першої  статті 233 Господарського кодексу України  у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
      При цьому, ані у зазначених нормах, ані в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
     Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
     При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
     Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
      Аналогічна правова позиція викладена у постановах  Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18.
     Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.
Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
     Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.
      Частина друга         статті 233 Господарського кодексу України       встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
     В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.
    Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
     Відповідно до положень статті   3, частини третьої статті  509 Цивільного кодексу України          загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.
      Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
    Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
    Судом першої інстанції правомірно встановлено наявність наступних  обставин, які носять винятковий характер можуть бути підставою для зменшення спірної суми неустойки.          
      Відповідач - ТОВ “Лозівський елеватор” є  підприємством зі зберігання й обробки зерна, основним видом діяльності відповідача є складське господарство (код КВЕД 52.10), та інші допоміжні види діяльності, у зв`язку з чим основний дохід підприємство отримує від виконання робіт та надання послуг в сфері складського зберігання сільськогосподарської продукції, а отже отримання ним доходу знаходиться у прямій залежності від особливостей виробничого циклу - складського зберігання сільськогосподарських культур, оскільки основну частину прибутку відповідач отримує на початку нового сезону врожаю. Таким чином, отримання відповідачем доходів залежить від спроможності сільськогосподарських підприємств, які користуються послугами елеватора, вчасно та у повному обсязі розраховуватися за надані послуги.
Втім, повномасштабна збройна агресія Російської Федерації проти України, постійні ракетні та артилерійські обстріли, введення у зв`язку з цим воєнного стану в України з 24.02.2022, який у подальшому кілька разів був продовжений, зокрема до 15.11.2023, та триває дотепер, безпосередньо негативно вплинули на господарську діяльність ТОВ “Лозівський елеватор” та його контрагентів, їх можливість виконувати свої грошові зобов`язання перед іншими особами, в т.ч. податкових зобов`язань тощо, призвели до неможливості в повному обсязі погасити боргові зобов`язання та відповідно призвели до формування у відповідача кейсу заборгованостей, в тому числі перед позивачем. Як відомо, Лозівська об`єднана територіальна громада Харківської області, де здійснює свою діяльність відповідач, з 24.02.2022 і до теперішнього часу входить до переліку громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), має безпосередню близькість до лінії фронту, піддається частим ракетним обстрілам з боку ворога. В умовах воєнного стану і сам відповідач, і сільськогосподарські підприємства, які користуються послугами ТОВ “Лозівський елеватор” зі зберігання зерна, зазнали на собі значний негативний вплив від військової агресії, що призвело до зниження їх платоспроможності та утворення кредиторської та дебіторської заборгованості.
З матеріалів справи вбачається, що фінансове становище відповідача у 2022-2023 роках значно погіршилося у порівнянні з попередніми періодами, що підтверджується наданими відповідачем фінансовою звітністю (баланси та звіти про фінансові результати за: 2021, 2022 роки) та Витягом з інформаційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами станом на 25.07.2023, згідно з яким ТОВ “Лозівський елеватор” має заборгованість з оплати податків та зборів, загальних розмір яких на 25.07.2023 становить 1 194 045,62 грн. 
Крім того, як зазначає відповідач у поданому ним до суду клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, внаслідок російських ракетних атак по об`єктах енергетичної інфраструктури України, що мали місце восени 2022 року та взимку 2022-2023 року та призвели до масштабних збоїв в роботі енергетичної інфраструктури та аварійних відключень електроенергії у зв`язку із пошкодженнями об`єктів інфраструктури (вказані обставини щодо відсутності (відключення) електроенергії є загальновідомими обставинами та висвітлюються в засобах масової інформації й офіційних джерелах), ТОВ “Лозівський елеватор” було позбавлене можливості  використовувати інші джерела енергії, ніж газ, у зв`язку з чим відбулося перевищення ним запланованих договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 28.09.2022 № 41АР200-100978-22 обсягів споживання природного газу, оскільки діяльність підприємства на пряму залежить від стабільного енергоживлення.
Позивач -  ТОВ "ТВІЙ ГАЗЗБУТ" просить стягнути з ТОВ “Лозівський елеватор” пеню в розмірі 96019,54 грн та штраф в розмірі 259895,16 грн, загальний розмір яких становить майже 50% від суми основного боргу (715210,99 грн), а отже, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про ухиляння відповідачем від виконання своїх зобов`язань за Договором, не зважаючи на тяжке фінансове становище та те, що Лозівська об`єднана територіальна громада Харківської області, де здійснює свою діяльність відповідач, з 24.02.2022 і до теперішнього часу входить до переліку громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, та має безпосередню близькість до лінії фронту, піддається частим ракетним обстрілам з боку ворога, відповідач продовжував здійснювати оплати по договору за спожитий природний газ та до подання позивачем до суду даного позову погасив більшу частину основного боргу за Договором, а терміни прострочення відповідачем оплат за Договором були незначними, суд дійшов висновку, що розмір штрафних санкцій, про застосування яких просить позивач у позові є надмірно великим та може стати несправедливо непомірним тягарем для відповідача й призвести до , тому суд вважає за необхідне зменшити розмір заявлених позивачем штрафних санкцій.
Одночасно, суд першої інстанції врахував, що задоволення в повному обсязі клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 99% без врахування інтересів позивача та наслідків несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором не відповідатиме загальним засадам справедливості, добросовісності й розумності та  порушить розумний баланс між інтересами кредитора (позивача) та боржника (відповідача). 
Зважаючи на наведене, господарський суд за наявності для цього підстав,враховуючи баланс інтересів сторін, реалізував свої дискреційні повноваження щодо зменшення спірної суми неустойки,частково задовольнивши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, тобто пеню - до 48009,77 грн та штраф - до 129947,58 грн.
При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення відповідачем  у встановленому порядку форс-мажорних обставин, оскільки, як зазначено вище, ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України в якості підстав для зменшення неустойки визначають саме виняткові, а не форс-мажорні обставини.
Натомість наявність форс-мажорних обставин відповідно до статті 218 ГК України та статті 617 ЦК України визначено в якості підстав саме для звільнення від відповідальності.   
Крім того, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання в частині оплати за природний газ позивач на підставі ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 5761,17 грн та інфляційні втрати у розмірі 18404,15 грн.
Суд першої інстанції правомірно зазначив, що 3% річних та інфляційні втрати мають іншу правову природу ніж штраф та пеня, тобто не мають характеру штрафних санкцій і є способами захисту майнового права та інтересу кредитора, а отже не підлягають зменшенню в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1, 2 ст. 233 ГК України, зважаючи на таке.
Порядок нарахування інфляційних втрат та процентів річних на суму боргу регулюється ст. 625 ЦК України.
Частиною 1 ст. 625 ЦК визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Отже, з аналізу ст. 625        ЦК України вбачається, що право на звернення з позовними вимогами про стягнення коштів на підставі ч. 2 зазначеної статті виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання.
За змістом ч. 3 ст. 11, ч. 1 ст.  13 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює  в межах, наданих їй  договором або  актами цивільного законодавства.
Частиною 2  ст. 4 ЦК України  передбачено, що цей Кодекс є основним актом цивільного законодавства України.
Відповідно до правового висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду, зокрема в постановах: від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18, від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц та від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не мають характеру штрафних санкцій і є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Отже, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних, навіть, якщо умовами договору не передбачено стягнення інфляційних та річних.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та проценти річних відповідно до                 ст. 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання та є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки носять компенсаційний характер та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
З урахуванням зазначеного, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт порушення відповідачем прав позивача внаслідок нездійснення погашення заборгованості за спожитий природний газ, з огляду на положення ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у позивача виникло право вимагати сплати відповідачем сум інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на прострочену заборгованість, і такі суми не підлягають зменшенню в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1, 2 ст. 233 ГК України, оскільки 3% річних та інфляційні втрати не мають характеру штрафних санкцій і є способами захисту майнового права та інтересу кредитора, тому клопотання відповідача в частині зменшення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягає.
Враховуючи викладене, перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок 3% річних, суд першої інстанції  дійшов правильного висновку, що вказаний розрахунок є вірним та виконаний з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим  вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5761,17 грн. підлягають задоволенню.
Стосовно вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 18404,15 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в їх задоволенні, зазначивши наступне.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). 
За змістом рекомендацій, викладених в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", сукупний коефіцієнт інфляції за певний період визначається шляхом перемноження місячних індексів інфляції цього періоду.
Кількість місячних індексів інфляційної індексації в межах визначеного з урахуванням пп. а) та б) проміжку часу (перемноження яких між собою утворюють сукупний коефіцієнт         ругий множник), визначається кількістю цілих місяців, впродовж яких існувала непогашеним відповідна сума грошового зобов`язання         тобто починаючи з наступного, за місяцем дати початку відліку періоду, і завершуючи місяцем, що передує місяцю, в якому відбулося погашення. При цьому, принциповим є врахування індексів виключно за цілі місяця існування прострочення певної суми, оскільки зі змісту п. 6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики № 265 від 27.07.2007, однозначно випливає, що        мінімальний період застосування індексу        є саме повний місяць, за який він розрахований, оскільки відсутні будь-які підстави стверджувати про знецінення коштів на відповідній коефіцієнт індексу за частину такого місяця. Означений висновок узгоджується із правовою позицією з цього приводу, сформульованою Верховним Судом у постанові № 910/9938/17 від 10.10.2018.
Перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказаний розрахунок здійснений позивачем з порушенням вимог п. 6 Методики, затвердженої Наказом Державного комітету статистики № 265 від 27.07.2007, щодо мінімального періоду застосування індексу  інфляції, яким є повний місяць, за який розрахований індекс інфляції, а не за частину такого місяця, тому правомірно відмовив у задоволенні вимог позивача в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 18404,15 грн у повному обсязі.
Розглянувши клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду строком на один рік, починаючи з дати ухвалення, із встановленням графіку його виконання щомісячними рівними частинами, які мають бути сплаченими до кінця кожного місяця, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для його задоволення, зважаючи на таке. 
Відповідно до статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.
Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
  Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.
       За змістом наведених норм, відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. 
      При цьому, відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.
В основу рішення про надання розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду. 
У зв`язку з тим, що відстрочка виконання рішення подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суду в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення необхідно враховувати закріплені в нормах матеріального права, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.
Зокрема, такими межами є встановлений  частиною 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України  максимальний річний строк надання відстрочення  виконання рішення суду.
        Довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 року, відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співрозмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
      Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред`явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.
   Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.
         Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні виняткові обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
      Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України,  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
      Колегія суддів зауважує, що розстрочення  виконання рішення є правом суду. 
Надання відстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява №22774/93, пункт 74).
Розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 920/199/16.
     При цьому, в даному випадку розстрочення судом першої інстанції  виконання рішення ґрунтується на обставинах справи, які носять виключний (надзвичайний)  характер,  встановлені судом при дослідженні поданих сторонами належних, допустимих та достовірних доказів,   враховуючи при цьому принципи розумності та справедливості, з врахування балансу інтересів сторін. 
В якості зазначених обставин судом першої інстанції правомірно враховано те, що  ТОВ “Лозівський елеватор” є підприємством зі зберігання й обробки зерна, основним видом його діяльності   є складське господарство (код КВЕД 52.10), та інші допоміжні види діяльності, у зв`язку з чим основний дохід підприємство отримує від виконання робіт та надання послуг в сфері складського зберігання сільськогосподарської продукції, а отже отримання ним доходу знаходиться у прямій залежності від особливостей виробничого циклу - складського зберігання сільськогосподарських культур, оскільки основну частину прибутку відповідач отримує на початку нового сезону врожаю. Таким чином, отримання відповідачем доходів залежить від спроможності сільськогосподарських підприємств, які користуються послугами елеватора, вчасно та у повному обсязі розраховуватися за надані послуги. 
Водночас, на господарську діяльність ТОВ “Лозівський елеватор” та його контрагентів, їх можливість виконувати свої грошові зобов`язання перед іншими особами, в т.ч. податкових зобов`язань тощо, негативно вплинули повномасштабна збройна агресія російської федерації проти України, постійні ракетні та артилерійські обстріли, введення у зв`язку з цим воєнного стану в України з 24.02.2022, який у подальшому кілька разів був продовжений, зокрема до 15.11.2023, та триває дотепер, що призвело до неможливості відповідача в повному обсязі погасити боргові зобов`язання перед позивачем. Ускладнення господарської діяльності відповідача у 2022 році підтверджується наданою відповідачем фінансовою звітністю (баланси та звіти про фінансові результати за: 2021, 2022 роки) та Витягом з інформаційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами станом на 25.07.2023.
На теперішній час, в умовах воєнного стану, проблема зберігання сільськогосподарської продукції є нагальною потребою та надважливою запорукою продовольчої та економічної безпеки, як в Україні так і в світі. Відповідач зазначає у своєму клопотанні, що згідно з рекомендаціями наданими Міністерством аграрної політики України, ТОВ “Лозівський елеватор” продовжило надавати послуги складського зберігання, але на дату звернення відповідача з цим клопотанням до суду ТОВ “Лозівський елеватор” не має достатньої кількості коштів, які можна було б спрямувати на своєчасне виконання рішення суду одноразовим платежем після набрання ним законної сили, без настання при цьому для підприємства невідворотних негативних наслідків.
Разом з тим, відповідач має значну дебіторську заборгованість перед постачальниками товарів, робіт та послуг, загальний розмір яких станом на 01.07.2023 становить 1 204 000,01 грн, орієнтовний термін проведення розрахунків у жовтні-грудні 2023 року. Водночас, примусове стягнення коштів в рамках виконавчого провадження із застосуванням заходів виконавчого провадження як-то арешт рахунків, опис та арешт майна, заблокує діяльність ТОВ “Лозівський елеватор”, що неминуче завдасть шкоди як самому відповідачу, так і іншим особам (державі, громаді, працівникам та контрагентам відповідача), але, при цьому, не прискорить факт виконання судового рішення на користь позивача. 
Відтак, оцінивши в сукупності надані сторонами докази, приймаючи до уваги фінансовий стан відповідача та характер діяльності ТОВ “Лозівський елеватор”, судом першої інстанції правомірно встановлено наявність обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення суду по даній справі у разі його негайного виконання, зокрема неможливість ТОВ “Лозівський елеватор” виконати дане рішення суду у справі № 922/2513/23 через недостатність коштів, а безпосередньо виконання рішення суду ускладнюється фінансовим становищем відповідача та наслідками введення воєнного стану в Україні та функціонування підприємства відповідача в умовах воєнного часу.
Зважаючи на викладене, враховуючи в сукупності майновий стан боржника, його поведінку, спрямовану на поступове та систематичне погашення заборгованості, та враховуючи, що сплата повної суми заборгованості за рішенням суду одним платежем в порядку примусового виконання рішення тягне за собою арешт банківських та казначейських рахунків підприємства, що може мати наслідком зупинення роботи підприємства, невиплати заробітної плати працівникам, оплати видатків підприємства, неможливості проведення планових та аварійно-відновлювальних робіт, та вочевидь не прискорить факт виконання судового рішення, з урахуванням принципів розумності та справедливості, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, з метою забезпечення повного виконання судового рішення та запобігання настання в значній мірі обтяжливих для стягувача та боржника обставин, які може зумовити необґрунтовано затягнуте або негайне виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення, задоволеня заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення та розстрочити виконання рішення суду у давній справі строком на один рік, починаючи з дати ухвалення, із встановленням графіку його виконання щомісячними рівними частинами, які мають бути сплаченими до кінця кожного місяця.
При цьому суд правомірно врахував те, що надання розстрочки виконання судового рішення надасть боржнику можливість поступового погашення присуджених до стягнення сум без значного одноразового фінансового навантаження, а стягувачу - можливість реального отримання грошових коштів частинами із певним інтервалом у часі, передбачена процесуальним законом можливість розстрочення виконання судового рішення жодним чином не звільняє сторону боржника від виконання взятих на себе зобов`язань та виконання безспірних вимог стягувача, проте, надає сторонам можливість врегулювати фінансові питання зі зменшенням ризику негативних наслідків для обох сторін, а саме: для боржника - загроза неможливості подальшого виконання своїх зобов`язань та припинення своєї господарської діяльності, а для стягувача - загроза можливості неотримання одразу протягом тривалого часу присудженої до стягнення суми коштів внаслідок переходу боржника у стан неплатоспроможності.
Такоож суд правомірно зауважив, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).
За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00).
Зважаючи на наведене, колегі суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін як прийняте  з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга - без задоволення.  
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, статтею 269, пунктом 1  статті 275, статтею 276, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України,  суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю “ТВІЙ ГАЗЗБУТ”  залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Харківської області від 29.08.2023 у справі № 922/2513/23  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя                                                                    І.В. Тарасова

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           О.А. Пуль