ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року	Львів	Справа № 140/15650/21 пров. № А/857/20461/23	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                         Хобор Р.Б.,
суддів                                                                              Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2023 року, про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка подана в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі № 140/15650/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

                                                         В С Т А Н О В И В:
                       
ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в адміністративній справі.
06 жовтня 2023 року Волинський окружний адміністративний суд прийняв ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 , яка подана в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, залишив без задоволення.
Приймаючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не використала усі можливості для примусового виконання рішення суду у ціій справі, а, відтак, звернення позивачки в порядку статті 383 КАС України є передчасним.
Не погодившись із цією ухвалою, позивачка подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2023 року. Також позивачка просить винести окрему ухвалу, якою:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Волинській області, вчинені на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року у справі № 140/15650/21 щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючій пенсіонерці, яка проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначену статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи із розрахункової величини - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом станом на 01 січня 2021 року, а не згідно із Законом про Державний бюджет України на календарний рік виплати пенсії; 
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року у справі № 140/15650/21;
- встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області строк для подання до суду доказів вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону під час виконання судового рішення..
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що стаття 383 КАС України не вимагає надання доказів використання державним виконавцем всіх передбачених чинним законодавством засобів щодо належного та повного виконання судового рішення.
Тому, на думку позивачки, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні її заяви.
Перевіривши матеріали справи, доводи заяви про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в адміністративній справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Апеляційний суд встановив те, що 15.02.2022 Волинський окружний адміністративний суд прийняв рішення у справі № 140/15650/21. Так, суд вирішив:
1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 08 червня 2021 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення – у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській провести ОСОБА_1 з 08 червня 2021 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення – у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).
На виконання вказаного рішення суду 22.09.2022 суд видав виконавчий лист № 12054/2022 р., який позивачка подала для примусового виконання до органів Державної виконавчої служби, та за яким 15.11.2022 відкрито виконавче провадження № 70280054.
Частиною 1 статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Зі змісту цієї статті встановлено, що, як крайній захід, для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.
Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.
Отже, звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України можливе після примусового виконання рішення суду та якщо заходи вжиті виконавчою службою не принесли бажаного результату. 
Такий висновок міститься в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 09.12.2021 року в справі № 9901/235/20.
Водночас, апеляційний суд встановив те, що примусове виконання рішення у цій справі в рамках виконавчого провадження ВП № 70280054, яке відкрите 15.11.2022, триває.
У контексті викладеного можна узагальнити, що звернення позивачки до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, у випадку якщо позивачка не використала можливості виконання рішення суду на підставі Закону України «Про виконавче провадження» є передчасним.
Тому, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, зробив вірний висновок про відмову в задоволенні заяви позивачки, яка подана в порядку статті 383 КАС України.
Щодо вимог апеляційної скарги про винесення окремої ухвали.
Відповідно до ч. 1 статті 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказана стаття не передбачає можливості ініціювання питання постановлення окремої ухвали позивачем.
Жодної правової підстави для звернення до суду із відповідним клопотанням (заявою) позивачка не вказала.
Таким чином, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 167 КАС України, якою передбачено, що суд повертає заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду, якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без, зокрема, зазначення підстави заяви (клопотання, заперечення) і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд залишає клопотання позивачки про винесення окремої ухвали без розгляду.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2023 року, про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка подана в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі № 140/15650/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Постанова складена 25.12.2023 року