Головуючий І інстанції: Є.Б. Супрун

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 р. 	Справа № 440/8916/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача Меламеда Вадима Борисовича на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2023, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039 по справі № 440/8916/21
за позовом     ОСОБА_1  
до     Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
03.08.2023 до Полтавського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" звернувся представник інтересів ОСОБА_1 адвокат Меламед Вадим Борисович із заявою, в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, допущену ним під час виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2021, яка виявилася у не поновленні виплати пенсії з 07.10.2009 у відповідності до ч. 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні;
- відповідно до положень ч.ч. 1 - 3 ст. 249 КАС України постановити окрему ухвалу і направити її відповідачу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, якою зобов`язати відповідача поновити пенсію позивачу з 07.10.2009 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні від 29.11.2021.
Ухвалою  Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 заяву адвоката Меламеда Вадима Борисовича про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень - відповідачем під час виконання рішення суду у справі №440/8916/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити судове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність відповідача, допущену ним під час виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2021, яка виявилася у не поновленні виплати пенсії з 07.10.2009 у відповідності до ч. 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та  відповідно до положень ч.ч. 1 - 3 ст. 249 КАС України постановити окрему ухвалу і направити її відповідачу для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, якою зобов`язати відповідача поновити пенсію позивачу з 07.10.2009 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні від 29.11.2021.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Відзиву на вказану апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,    переглянувши справу за наявними у ній доказами та      перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом  встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі №440/8916/21, яке набрало законної сили 12.07.2022, позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність ГУПФ щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.02.2020 (фактично подана 29.04.2020 за №860) про поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 у відповідності до частини другої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пункту 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.07.2005 №22-1. Зобов`язано ГУПФ розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 18.02.2020 (фактично подана 29.04.2020 за №860) про поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 у відповідності до частини другої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пункту 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.07.2005 №22-1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання рішення суду відповідачем було прийнято рішення від 21.10.2022 №282, яким відмовлено у поновленні виплати пенсії ОСОБА_2 відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та п. 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з невідповідністю наданих документів.
03.08.2023 року представник позивача звернувся до Полтавського  окружного адміністративного суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку ст. 383 КАС України.
Залишаючи без задоволення  заяву, подану в порядку статті 383 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність обставин протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, вчинених відповідачем  на виконання судового рішення, оскільки чинним законодавством передбачено лише дві форми звернення пенсіонера (якщо його не визнано недієздатним або обмежено дієздатним ) за поновленням пенсії - особисто або через сервіс електронних послуг.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав.
Як слідує з матеріалів справи, рішенням  Полтавського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі №440/8916/21, яке набрало законної сили 12.07.2022, позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність ГУПФ щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.02.2020 (фактично подана 29.04.2020 за №860) про поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 у відповідності до частини другої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пункту 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.07.2005 №22-1. Зобов`язано ГУПФ розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 18.02.2020 (фактично подана 29.04.2020 за №860) про поновлення виплати пенсії з 07.10.2009 у відповідності до частини другої статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пункту 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.07.2005 №22-1. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст.129-1 Конституції України) .
З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".
Відповідно до ч.6 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що при виконанні рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Після закінчення наданого строку, державний виконавець перевіряє виконання рішення суду. У разі невиконання рішення суду, державним виконавцем складається акт, після чого виноситься постанова про накладання штрафу в якій зазначає розмір штрафу, вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі повторного невиконання рішення державним виконавцем складається акт, після чого виноситься постанова про накладання штрафу в якій зазначає розмір штрафу та попередження про кримінальну відповідальність, після чого звертається до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення за ст.382 Кримінального кодексу України.
Згідно зі статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції наголошує, що позивачем не було надано до суду першої інстанції доказів пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, а також доказів на підтвердження того, що державним виконавцем використано всі передбачені чинним законодавством засоби щодо належного та повного виконання судового рішення.
Колегія суддів не приймає до уваги надану представником позивача заяву про примусове виконання рішення суду, оскільки вказана заява не містіть доказів її отримання  Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Півнично - Східного межрігеонального управління Міністерства юстиції  (м. Суми).
Крім того, слід врахувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду, сформовані у постанові від 09.12.2021 по справі №9901/235/20, відповідно до яких визначені вимоги до заяви, яка подається відповідно до статті 383 КАС України, зокрема надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду з такою заявою.
Указана стаття (383 КАС України) передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень – відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах" і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.
Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.
Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону № 1404-VIII, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.
У контексті викладеного можна узагальнити, що звернення позивача із заявою в порядку ст.383 КАС України до суду є передчасним, оскільки повнота та правомірність виконання рішення суду у порядку Закону України "Про виконавче провадження" першочергово підлягає контролю зі сторони державного виконавця.
Колегія суддів також звертає увагу, що заявник не позбавлений права на повторне звернення до суду із заявою про визнання протиправними дій в порядку ст. 383 КАС України, коли використає всі можливі засоби для виконання судового рішення у справі або будуть вчинятися дії, що свідчать про неповне його виконання.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції переглядаючи оскаржувану ухвалу, якою заяву позивача розглянуто по суті, не наділений процесуальною компетенцією вирішувати питання щодо повернення заяви позивачу, оскільки питання повернення відповідно до вимог частини 5 статті 383 КАС України в системному аналізі положень вказаної статті повинен вирішувати суд першої інстанції, а тому, ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 по справі №440/8916/21 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про прийняття заяви до розгляду. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  312, 315,  317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Меламеда Вадима Борисовича - задовольнити частково.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 по справі № 440/8916/21  скасувати.
Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції   . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    І.С. Чалий