ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8142/23 Справа № 932/5163/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Овчиннікова О.С. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року                         
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
                                       головуючого судді: Новікової Г.В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Драгомерецької А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Старенко І.І. на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2023 року  у цивільній справі  за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради в особі управління-служби у справах дітей адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що з 22.09.2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Сторони проживають окремо, дитина мешкає разом з позивачкою, спору щодо місця проживання дитини не було. 
Після розірвання шлюбу батько життям доньки не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися та брати участь у її вихованні, матеріально допомагає під тиском судового рішення про стягнення аліментів у мінімальному розмірі. На момент звернення із позовом доньці виповнилось 14 років, вона з батьком не спілкується, не має до нього почуттів, окрім образи, оскільки батько не розмовляє з нею під час випадкових зустрічей та відкликав свій нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон для участі у міжнародних конкурсах та фестивалях з хореографічним ансамблем.
З 11 лютого 2017 року позивачка проживає в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , та мають спільну доньку, 2017 року народження. Чоловік бажає удочерити ОСОБА_5 , у них дуже гарні взаємовідносини, донька ОСОБА_5 вважає його своїм батьком. Дитина навчається в комунальному закладі освіти «Навчально-виховний комплекс № 99 «Багатопрофільна гімназія – школа 1 ступеня – дошкільний навчальний заклад» ДМР. 
Окрім цього, ОСОБА_5 з 2015 року встановлений діагноз «ідиопатична тромбоцитопенія», вона перебуває на обліку лікаря-гематолога, дане захворювання потребує вчасних профілактичних заходів, регулярних оглядів тощо. Нагляд за станом здоров`я дитини здійснює тільки позивачка, батька питання стану здоров`я доньки не цікавлять. 
Просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав у відношенні неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 , 2008 року народження; судові витрати по справі стягнути з відповідача. 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2023 року позовні вимоги задоволено: позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права і процесуального права.
Зазначає, що 31 січня 2023 року позивач та її представник заявили клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, які у порушення вимог процесуального законодавства були прийняті судом. Однак копії зазначених доказів не були направлені відповідачу і суд першої інстанції не дав змоги з ними ознайомитися.
Також вважає, що судом першої інстанції однобічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, оскільки відповідачем подавались документи на підтвердження зацікавленості у житті дитини (надсилання грошей, звернення до навчальних закладів, позивача та суду із позовом про усунення перешкод у реалізації батьківських прав), що спростовує факт винної поведінки батька та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, які є підставою для позбавлення батьківських прав. На його думку рішення суду базується в основному тільки на висновку органу опіки та піклування від 20.12.2022 року.
Неявка відповідача у судові засідання була обумовлена хворобою останього, а не відсутнітю інтересу до справи про позбавлення його батьківських прав, про що він повідомляв суд першої інстанції у письмовому вигляді.
Зазначає, що суд при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, може вислухати думку дитини, однак при ухвалені рішення повинен враховувати найкращі інтереси дитни та сприяти захисту її прав. Суд першої інстанції, позбавляючи відповідача батьківських прав, не навів достатньої аргументації чим таке позбавлення покращить життя дитини, зважаючи на те, що його відмова у наданні згоди для виїзду дитини за кордон була зумовлена спалахом коронавірусної інфекції та в подальшому така згода не була потрібна. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначала, що у судовому засіданні 31.01.2023 року позивач долучала до матеріалів справи попередній розрахунок витрат на правову допомогу, що не було предметом розгляду та не оцінювалось судом, а відповідач так і не ознайомився з ними та не надав своїх заперечень. Посилаючись на доводи, аналогічні доводам позовної заяви, зазначала, що батько не цікавиться життям дитини, навіть шкодить їй, зокрема скасовуючи дозвіл на виїзд за кордон, маніпулюючи при цьому грошовим питанням. Звертає увагу, що слухання справ щодо усунення відповідачу перешкод у реалізації батьківських прав не були жодного разу доведені до кінця. Батько не брав участі в лікуванні дитини. 
В судове засідання з`явились  ОСОБА_2  та її представник- адвокат Сініцина С.І., представник Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради –Ткаченко А.О..
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки (а.с. 13,14 т.2,) та довідка про доставку електронних листів та СМС (т.2 а.с. 9), та конверти із позначкою АТ «Укрпошти» про причини не вручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.2 а.с.15) При цьому ОСОБА_1 не повідомляв про зміну свого місця проживання та зазначив її в  апеляційній скарзі.  
Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України  днем вручення судової повістки є:  день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Крім того, відповідно до ч.13 ст.128 ЦПК України за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини  від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
Частинами першою, другою статті 27 цієї Конвенції визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. 
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Згідно з частинами першою - третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня  2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі  № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17,   від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року  у справі № 331/5427/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/1, на які посилається заявниця у касаційній скарзі.
У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Позивач обґрунтовує свої доводи тим, що відповідач не виконує батьківських обов`язків, життям доньки не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися та брати участь у її вихованні, що призводить до псіхоемоційного розладу дитини, її переживань та сліз, чинить перешкоди у виїзді дитини за кордон, матеріально допомагає під тиском звернення до суду.
Зазначені доводи знайшли своє підтвердження в наданих доказах та нічим не спростовані.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі з 22.09.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.09.2016 року.
Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 09 грудня 2008 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1581.
ОСОБА_6 у зв`язку з реєстрацію 11 лютого 2017 року шлюбу з ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 11 лютого 2017 року, актовий запис № 56.
Згідно із довідкою №7518 про склад сім`ї від 29 травня 2018 року ОСОБА_2 разом із дочкою ОСОБА_3 проживає у кв. АДРЕСА_1 .
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2019 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки – ОСОБА_3 в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно з 13.02.2019 року .
Також з наданого представником відповідача розрахунку заборгованості по аліментах від 28.03.2023 року, розмір аліментів визначений до стягнення з відповідача ОСОБА_1 у мінімально можливому розмірі – станом на 2023 рік – 1387,53 грн., заборгованість станом на 28.03.2023 року складає 3715,77 грн.. 
Згідно довідки комунального закладу освіти «Навчально-виховний комплекс№99 «Багатопрофільна гімназія-школа І ступеня – дошкільний навчальний заклад» від 13.06.2022 року №01-45/210 батько ОСОБА_1 навчанням дівчинки не цікавиться, контактів зі школою не підтримує, з класним керівником на зв`язок через засоби електронного зв`язку не виходить. 
Відповідно до відомостей комунального позашкільного навчального закладу «Центр позашкільної роботи №1»від 24.06.2022 року №101 батько ОСОБА_1 за остані п`ять років участі у творчому процесі не бере, не цікавиться здібностями та досягненнями доньки – ОСОБА_3 , яка є вихованкою школи образотворчих мистецтв «Суцвіття» та хореографічного гуртку «Зоряний». Витрати на пошив сценічних костюмів, участь у фестивалях, придбання матеріалів для творчості здійснюються за кошти матері ОСОБА_2 ..
Згідно із висновком адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування , від 20.12.2022 № 4/3-142, комісією з питань захисту прав дитини одноголосно було прийнято рішення про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом з`ясовано думку дитини, так, в судовому засіданні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснила, що їй зараз повних 14 років, мешкає разом з мамою, вітчимом – ОСОБА_4 та сестричкою. З рідним батьком – ОСОБА_1 погані відносини, взагалі ніяких відносин немає, оскільки зустрічалися особисто вони приблизно 4 роки тому. Зараз батько може пройти поряд та не привітатися, це вона сприймає близько до серця та плаче, батько не дзвонить , з Днем народження не вітає, зі святами не вітає, будь-яких заходів для налагодження спілкування не вживає. Вона на нього образилася, коли батько скасував дозвіл їй на виїзд за кордон з дитячим колективом на фестиваль. Вона дуже засмутилася з цього приводу. З батьком спілкуватися більше не хоче. У неї добрі відносини з чоловіком мами, вважає його батьком. Просить суд позбавити батька батьківських прав, оскільки він взагалі не приймає участі в її житті. 
З висновку органу опіки та піклування від 20.12.2022 року та наданих довідок НВК № 99 та КПНЗ «ЦПР № 1» судом встановлено, що мати ОСОБА_2 та вітчим ОСОБА_4 приділяють увагу навчанню та вихованню доньки, батьківські збори відвідують систематично, з розумінням ставляться до рекомендацій вчителя. Протягом останніх років навчання доньки батько ОСОБА_1 до школи не приходив. Витрати на пошив сценічних костюмів, участь у фестивалях здійснюються за кошти матері, батько ОСОБА_1 за останні чотири роки участі у творчому процесі не приймає, здібностями та досягненнями доньки не цікавиться. 
Встановлені судом першої інстанції обставини нічим не спростовані.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем надані достатні докази свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, які свідчать про ухилення ОСОБА_1 від виховання доньки ОСОБА_5 , а тому позбавлення батьківських прав буде відповідати меті цього заходу - захисту інтересів дитини.
Судом правильно врахована думка дитини, якій виповнилося 14 років, і яка вважає, що в її інтересах буде краще, коли батька позбавлять батьківських прав відносно неї, оскільки з батьком в неї не склалися стосунки, батько її не помічає при зустрічі, не бажає зустрічатися з нею та спілкуватися, не вітає її з днем народження, взагалі не приймає участі в її житті-все це вона сприймає близько до серця, з цього приводу нервує та плаче. 
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов обґрунтованого висновку про те , що має місце ухилення батька від виконання своїх обов`язків, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. 
Судом першої інстанції правильно визначено,що у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має наміри та бажання спілкуватися з дочкою, приймати участь у її вихованні, не можуть бути прийнятим до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами по справі. Належних доказів в підтвердження цих доводів відповідачем суду не надано. Надані суду відомості щодо направлення листів до навчальних закладів та позивача, які датовані одним періодом 2021 року, не свідчать про інтерес до дитини та її успіхів у навчальних закладах та гуртиках. Зокрема із наданих суду довідок відповідач протягом п`яти років не цікавився навчанням дитини та її творчими успіхами, на контакт з викладачами не виходив, а всі витрати по реалізації навчання та проведення дозвілля дитини у творчих гуртах несла мати. Крім того, позивач скасував заяву про згоду на виїзд дитини за кордон, яка надавалась, що унеможливило її участь у конкурсу та призвело до погіршення психоемоційного стану, що також підтвердив представник органу опіки та піклування, який брав участь під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
При цьому відповідачем не було доведено наявність перешкод з боку позивача у спілкуванні з дитиною, а наявність його звернень до суду з такими позовами не підтверджує факт наявності таких перешкод, оскільки вони не були розглянуті по суті через їх відкликання. З приводу наявної в матеріалах справи копії листа з проханням про можливість побачення із донькою, то матеріали справи не містять відомостей про його отримання ОСОБА_2 та такий лист не свідчить про постійне піклування дочкою.
Щодо посилання ОСОБА_1 на неприйняті до уваги копії квитанцій та відомостей органів ДВС про наявність матеріального забезпечення дитини з його боку, слід зазначити наступне. Надані відповідачем копії квитанцій підтверджують перекази коштів на ім`я ОСОБА_2 без вказівки їх призначення, які не мають системного характеру і відповідачем не було пояснено чим це було зумовлено. Крім того слід звернути увагу, що їх системність та стабільність покращувалась при зверненні ОСОБА_2 із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 у 2019 році (який був залишений без розгляду) та при зверненні із цим позовом у 2022 році. Крім того матеріали справи містять відомості щодо відкриття декількох виконавчих проваджень з примусового стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 та додаткових витрат на дитину, за якими наявна заборгованість.
Висновком органу опіки та піклування від 20.12.2022 року було визнано доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . До аналогічного висновку він приходив і у 2019 році (т. 1 а.с.31), що свідчить про незмінність поведінки відповідача по відношенню до своїх батьківських обов`язків та відсутності інтересу до дитини. Крім того, у висновку органу опіки та піклування відображені аналогічні відомості щодо поведінки ОСОБА_1 у відношенні до дитини, відомостям, які підтверджуються іншими наявними у справі доказами, а тому твердження відповідача з приводу його необгрунтованості, недоцільності не знайшли свого підтвердження.
З приводу посилань відповідача на безпідставність тверджень суду про відсутність у нього інтересу до дитини у зв`язку з його не явкою у судове засідання, то слід звернути увагу, що ОСОБА_1 повідомив про причини своєї неявки тільки у судове засідання 04.07.2023 року. 
Щодо думки дитини, яка була вислухана судом першої інстанції у судовому засіданні слід зазначити, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,якій виповнилося 14 років, а тому в силу свого віку може висловити свою думку чітко і зважено і ця думка в силу положення ст. 171 СК України має бути взята до увагу. Як зазначалось вище, дитина не відчуває приязні до батька через його поведінку, не бажання спілкуватись із нею та перешкоджання її творчій діяльності. 
Статтею 12 Конвенції про права дитини, передбачено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. У статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей закріплено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
Враховуючи зазначене вище під час розгляду справи було доведено, що відповідач ухиляється від виконання ним батьківських обов`язків, так як він не приділяє дитині увагу, не спілкується із дочкою та не намагається налагодити із нею контакт, припинення такої участі є виключно його волею та не пов`язано з перешкодами зі сторони позивача.
Доводи відповідача з приводу процесуальних порушень, які виразились у ненаданні йому позивачем заздалегідь копій документів, долучених у судовому засіданні 31.01.2023 року, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки надані документи містять відомості ідентичні тим, що були надані ОСОБА_2 при зверненні із позовною заявою, а отже це не призводить до неправильного вирішення справи і не є безумовною підставою для скасування правильного по суті рішення. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду з ухваленням нового немає.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст.368, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 – адвоката Старенко І.І. залишити без задоволення.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2023 року залишити без змін, відновивши його дію.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2023 року.

Судді: