СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року                                м. Харків                        Справа № 922/3732/20  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя  Пуль О.А.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури вх. №1751 Х/2 на рішення Господарського суду Харківської області від 27.07.2023, ухвалене суддею Лавренюк Т.А. у приміщенні Господарського суду Харківської області 27.07.2023 (повне рішення складено 07.08.2023) у справі № 922/3732/20
за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Куцина Андрія Васильовича, м.Харків, 
до: 1) Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, м.Дергачі Харківської області, 
     2) Малоданилівської селищної ради Харківської області, смт.Мала Данилівка Харківської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Харківська обласна державна адміністрація, м. Харків,
про визнання права користування,

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець Куцин Андрій Васильович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Дергачівської районної державної адміністрації про визнання права користування на умовах оренди (у тому числі права на оформлення технічної документації із землеустрою) земельною ділянкою площею 0,6319 га для обслуговування оздоровчої воднолижної бази, яка знаходиться на території Малоданилівської селищної ради, за межами населеного пункту.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.01.2021 позов задоволено. Визнано за Фізичною особою-підприємцем Куциним А.В. право користування на умовах оренди (в тому числі право на оформлення технічної документації із землеустрою) земельною ділянкою площею 0,6319 га для обслуговування оздоровчої воднолижної бази, яка знаходиться на території Малоданилівської селищної ради, за межами населеного пункту.
У січні 2022 року Заступник керівника Харківської обласної прокуратури, який не брав участі у справі № 922/3732/20, в інтересах держави в особі Малоданилівської селищної ради, Харківської обласної державної адміністрації, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2021.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.09.2022 залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Малоданилівську селищну раду та Харківську обласну державну адміністрацію.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2021 скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Куцина А.В. задоволено. Визнано за Фізичною особою-підприємцем Куциним А.В. право користування на умовах оренди (у тому числі право на оформлення технічної документації із землеустрою) земельною ділянкою площею 0,6319 га для обслуговування оздоровчої воднолижної бази, яка знаходиться на території Малоданилівської селищної ради, за межами населеного пункту.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.02.2023 касаційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.10.2022 та рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2021 у справі № 922/3732/20 скасовано, справу № 922/3732/20 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
У вказаній постанові суд касаційної інстанції зазначив наступне: суди першої та апеляційної інстанції, дійшовши висновку про задоволення позовних вимог, не надали правову оцінку обставинам скасування державної реєстрації і набуття спірною земельною ділянкою статусу архівної, та враховуючи зазначене не дослідили, чи обраний позивачем спосіб захисту буде ефективним, чи задоволення таких позовних вимог призведе до поновлення порушених прав позивача, чи не призведе задоволення позову у справі, що розглядається, до необхідності звернення позивача до суду з іншим позовом з метою поновлення свої прав; суди попередніх інстанцій узагальнено послались на оцінку зазначених критеріїв у рішеннях ЄСПЛ, та дійшли висновку про те, що відмова у задоволенні позовних вимог призведе до порушення прав позивача на мирне володіння спірним майном, без надання будь-якої оцінки критерію законності втручання з урахуванням вимог статті 116, 124, 134 ЗК України, а також критеріям суспільного інтересу, пропорційності з урахуванням обставин справи, не надали оцінки критеріям такого втручання з огляду на обставини належності спірної земельної ділянки до земель рекреаційного призначення.
В ході нового розгляду справи ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.04.2023 залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Малоданилівську селищну раду.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 у справі № 922/3732/20 позов задоволено частково. Визнано за Фізичною особою-підприємцем Куциним Андрієм Васильовичем право користування на умовах оренди (у тому числі право на оформлення технічної документації із землеустрою) земельною ділянкою площею 0,6319 га (з кадастровим номером) для обслуговування оздоровчої воднолижної бази, яка знаходиться на території Малоданилівської селищної ради, за межами населеного пункту. Стягнуто з Малоданилівської селищної ради Харківської області на користь Фізичної особи-підприємця Куцина Андрія Васильовича судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2102,00 грн. В задоволенні позову до Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області відмовлено.
В обґрунтування вказаного рішення місцевий господарський суд зазначив наступне: у позивача на підставі укладеного договору оренди земельної ділянки від 03.09.2004 виникло право на користування земельною ділянкою площею 1,8014га на умовах оренди, за умовами п.8 договору оренди цей договір укладено на строк 49 років, у зв`язку з чим право користування земельною ділянкою площею 1,8014га у позивача виникло 06.09.2004 (дата реєстрації договору оренди в Харківській регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах"), а строк дії цього права користування становив до 06.09.2053; починаючи з 08.06.2005, після поділу земельної ділянки площею 1,8014 га, істотна умова договору оренди від 03.09.2004 щодо об`єкту оренди (земельної ділянки) змінилася лише в частині меж та площі земельної ділянки, інші істотні умови договору залишилися без змін, тому умови договору оренди продовжували поширюватися на земельну ділянку площею 0,6319га, кадастровий номер 6322055900.10.000.0021; аналіз ст.141 Земельного кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), ч.1-3 ст.31 Закону України "Про оренду землі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) та умов пунктів 36-39 договору оренди від 03.09.2004 дає підстави для висновку, що зменшення площі земельної ділянки не є в даному випадку автоматичною підставою для розірвання або припинення дії договору оренди від 03.09.2004; матеріали справи не містять доказів припинення договору оренди чи його розірвання з інших підстав (домовленість сторін, рішення суду, тощо), отже, спірний договір оренди від 03.09.2004 є діючим відносно земельної ділянки зі зменшеною площею, право користування такою земельною ділянкою продовжує існувати, при цьому позивачем сплачується орендна плата і вона відповідачем приймається, про що свідчать матеріали справи; відповідач, не визнаючи право користування позивача за спірним договором, приймав та зараховував орендну плату за спірним договором на зменшену земельну ділянку; запис про реєстрацію спірного договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого в Державному земельному кадастрі за № 18 від 06.09.2004, не скасовано; твердження прокурора про втручання у виключні повноваження органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, на думку господарського суду, є безпідставними, оскільки суд лише визнає право користування. Також суд першої інстанції зазначив, що позивач здійснив усі передбачені законом дії для формування спірної земельної ділянки та інформація про неї була внесена до Державного земельного кадастру, що, з огляду на приписи норм чинного земельного законодавства, виключає можливість застосування до спірної земельної ділянки площею 0,6319га з кадастровим номером 6322055900:10:000:0021 відповідних правових наслідків у вигляді скасування її державної реєстрації та, відповідно, віднесення до архівного шару Державного земельного кадастру. Мотивуючи відмову в позові до Дергачівської районної державної адміністрації, господарський суд зазначив, що з 27.05.2021 відповідно до пункту 24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України розпорядником спірної земельної ділянки стала Малоданилівська селищна рада, яка і була залучена за клопотанням позивача до участі у справі № 922/3732/20 в якості співвідповідача, тоді як Дергачівська районна державна адміністрація Харківської області з 27.05.2021 не є розпорядником спірної земельної ділянки. У відповідності до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 01.02.2023 у даній справі, господарський суд зазначив, що з огляду на встановлені факти відсутності правових підстав для скасування державної реєстрації і набуття спірною земельною ділянкою статусу архівної та на відновлення порушеного права позивача саме на підставі  рішення суду у даній справі – обраний позивачем спосіб захисту є ефективним; також вказав, що оскільки предметом позову і даній справі не є вимога про позбавлення особи права власності на її майно, суд взагалі не вбачає правових підстав для надання оцінки критеріям законності втручання держави у мирне володіння позивачем спірним майном. Стосовно заяви прокурора про пропуск позивачем строку позовної давності, господарський суд вказав, що прокурор не є стороною у спорі, тому він не належить до суб`єктів, які мають право на звернення до суду із відповідною заявою у розумінні частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України, крім того, оскільки спірні правовідносини з оренди землі мають характер триваючих та, як вбачається із матеріалів справи, позивач вважав наявним в нього речове право оренди спірної земельної ділянки до 2020 року, а прокурор не спростував відповідний висновок, суд не встановив факту пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні з відповідним позовом до суду. Також місцевий господарський суд визнав помилковою позицію прокурора про те, що право позивача не є порушеним – зазначивши, що сам факт невизнання учасниками процесу наявності в позивача права оренди на спірну земельну ділянку, неможливість реєстрації останнім відповідного права, необхідність розроблення нової технічної документації на спірну земельну ділянку, яка вже була сформована, а право оренди на яку у позивача виникло з підстав, передбачених законом, спростовують висновок про відсутність порушеного права позивача.
Заступник керівника Харківської обласної прокуратури у межах встановленого законом строку направив поштою до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції: скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 у справі № 922/3732/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі; судові витрати за подання апеляційних та касаційних скарг покласти на позивача у справі.
В обґрунтування вимог скарги апелянт зазначає наступне: при ухваленні оскаржуваного рішення судом зроблено хибний висновок про те, що після викупу позивачем частини орендованої земельної ділянки умови договору оренди продовжують автоматично поширюватися на земельну ділянку площею, що залишилася; надана позивачем суду додаткова угода щодо зміни умов договору оренди землі від 06.09.2004 № 18 в частині предмета договору та об`єкта оренди (зокрема, щодо передачі з оренду земельної ділянки площею 0,6319 га) і орендної плати не містить інформації щодо її державної реєстрації, отже, позивач і відповідач у даному випадку не дійшли у встановленому законом порядку згоди щодо зміни основних істотних умов договору оренди землі - об`єкта оренди та розміру орендної плати, а вказана додаткова угода є нікчемною в силу закону, та визнання її недійсною в судовому порядку відповідно до приписів ст. 215 ЦК України судом не вимагається. Прокурор вказує, що земельна ділянка з кадастровим номером 6322055900:10:000:0021 площею 0,6319 га перенесена до архівного шару ДЗК у зв`язку з тим, що за даними ДЗК на земельну ділянку не були зареєстровані правовстановлюючі документи (державні акти на право власності чи на право постійного користування, договори оренди землі), за таких обставин, на думку апелянта, у даному випадку об`єкт оренди - земельна ділянка, основними характеристиками якої є розмір (0,6319 га), місце розташування (на території Малоданилівської селищної ради, за межами населених пунктів), а також кадастровий номер (6322055900:10:000:0021), яка утворилась в результаті поділу у 2005 році, перестала існувати як об`єкт цивільних прав у 2017 році, тобто задовго до звернення позивача до суду, що взагалі виключає поширення на неї умов договору від 06.09.2004 № 18 та свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, водночас ФОП Куциним A.B. у позові не зазначено, за яких обставин ним не було оформлено належним чином право користування та не отримано правовстановлюючі документи на земельну ділянку з кадастровим номером 6322055900:10:000:0021 площею 0,6319 га до 2017 року, не зважаючи на те, що ним було виготовлено технічну документацію із землеустрою ще у 2005 році. За твердженням заявника скарги, наміри ФОП Куцина A.B. під час звернення до суду із позовною заявою були спрямовані саме на отримання нової земельної ділянки, а наявність договору оренди, який стосується зовсім іншого об`єкта оренди, та додаткової угоди, яка не зареєстрована у встановленому законом порядку, використана лише як формальний привід для уникнення процедури земельних торгів, що у свою чергу свідчить про порушення інтересів держави та наявність у прокурора підстав для їх судового захисту; задовольняючи позов, суд фактично дозволив позивачу не визнати за собою право користування на земельну ділянку, яка зареєстрована у 2005 році та перестала бути об`єктом цивільних прав ще у 2017 році, а отримати та зареєструвати за собою право користування на нову земельну ділянку, розташовану в межах прибережної захисної смуги, саме на підставі судового рішення, без будь-яких правовстановлюючих документів, у порушення ст. ст. 60, 61,134 ЗК України, ст. 88 ВК України; протягом 2005-2020 років позивач не звертався до уповноважених органів, не підтвердив факт оспорення ними своїх прав, а звернувся до суду з вимогою про визнання права користування земельною ділянкою, навіть не отримавши відмови уповноваженого органу, іншими словами, за відсутності предмету спору; у даній справі позбавлення набувача права користування землею та передбачене законом повернення земельної ділянки у власність держави є пропорційним втручанням у право на мирне володіння майном з боку держави, а отже є законним.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 у справі №922/3732/20. Повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться "03" жовтня 2023 р. о 15:15 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №104. Встановлено учасникам справи строк до 28.09.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу (з доказами надсилання відзиву іншим учасникам справи), а також для подання заяв, клопотань тощо. Іншою ухвалою від цієї ж дати витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3732/20, які на виконання вказаної ухвали надійшли до Східного апеляційного господарського суду 01.09.2023.
22.09.2023 третя особа, Харківська обласна державна (військова) адміністрація, надала пояснення, в яких зазначає, що, на її думку, позиція суду першої інстанції в частині задоволення позову щодо визнання права користування спірною земельної ділянкою, яка утворилася в результаті поділу земельної ділянки загальною площею 1,8014 га на дві частини, за позивачем є хибною та неприпустимою, адже вона повністю суперечить Конституції України, положенням Земельного кодексу України, а також вимогам ст. 13 - 16 та ст. 30 Закону України "Про оренду землі". На думку зазначеного учасника справи, у сторін спірних/договірних правовідносин (зокрема у позивача) виникла підстава для внесення змін до Договору оренди землі, оскільки відбулася зміна істотних умов договору (насамперед, змінився розмір та кадастровий номер земельної ділянки – предмет договору), що, в свою чергу, є беззаперечною підставою для належного переоформлення права користування відповідно до норм земельного законодавства, у т.ч. чинного на момент виникнення спірних правовідносин. Харківська обласна державна (військова) адміністрація просить суд прийняти рішення у справі № 922/3732/20 з урахуванням наданих пояснень; справу розглядати без участі представника Харківської обласної державної (військової) адміністрація у судових засідання за наявними матеріалами у справі.
Представник позивача, адвокат Санін А.О. 29.09.2023 подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, 02.10.2023 ознайомився з матеріалами справи та подав клопотання (вх.№11992 від 03.10.2023) про відкладення розгляду справи для надання йому можливості подати відзив на апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення пропущеного строку на подання відзиву. Заявник посилався на те, що апеляційна скарга та ухвала суду від 28.08.2023 про відкриття провадження у справі не надходили на адресу позивача, ФОП Куцина А.В.
Як встановлено Східним апеляційним господарським судом, апеляційну скаргу, направлену прокуратурою на адресу реєстрації ФОП Куцина А.В. ( АДРЕСА_1 ), було повернуто відділенням зв`язку з відміткою "за закінченням встановленого терміну зберігання"; ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 28.08.2023, направлену на вказану адресу позивача, повернуто до суду з відмітками "адресат відсутній за вказаною адресою" та "за закінченням терміну зберігання" (т.5, а.с.84).
У судовому засіданні 03.10.2023, в якому були присутні представник позивача, адвокат Санін А.О., а також прокурор, колегія суддів, розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи (проти задоволення якого прокурор заперечував), дійшла висновку про те, що воно не підлягає задоволенню, оскільки, як було встановлено вище, апеляційна скарга та ухвала суду про відкриття провадження направлялися на належну адресу ФОП Куцина А.В., при цьому представником вказаного учасника справи не наведено посилань на обставини, що могли б бути визнані поважними причинами неотримання ФОП Куциним А.В. відповідної поштової кореспонденції. Суд апеляційної інстанції також врахував, що адвокат Санін А.О. подавав від імені ФОП Куцина А.В. позовну заяву в даній справі №922/3732/20 та брав участь у її судовому розгляді, отже, обставини справи та правова позиція її учасників йому відомі, разом з тим, заслухавши доводи апелянта та усні заперечення представника позивача стосовно суті спору, колегія суддів дійшла висновку про неможливість закінчення розгляду справи в даному судовому засіданні та про оголошення перерви в межах строку розгляду апеляційної скарги, встановленого ч.1 ст.273 ГПК України, у звязку з чим, ухвалою суду від 03.10.2023 в судовому засіданні було оголошено перерву до "24" жовтня 2023 р. о 17:00 год. 
13.10.2023 прокурор через систему "Електронний суд" надав письмові пояснення, в яких зазначає наступне: додаткова угода до договору оренди землі від 06.09.2004 № 18 (копію ФОП Куциним А.В. долучено до позовної заяви), за проектом якої сторони мали дійти згоди щодо зміни умов договору в частині предмета договору та об`єкта оренди (зокрема, щодо передачі в оренду земельної ділянки площею 0,6319 га) і розміру орендної плати, підписана сторонами, але не містить відомостей, які б свідчили про її державну реєстрацію у встановленому законом порядку; як зазначав прокурор при зверненні до суду з апеляційною скаргою, вказаний факт свідчить про відсутність згоди між сторонами договору оренди землі щодо зміни його основних істотних умов – об`єкта оренди та розміру орендної плати, що суперечить вимогам ст. ст. 626, 627, 628, 638, 640, 654 ЦК України, ст. ст. 116, 124, 125 ЗК України, ст. ст. 15, 18, 20, 30 Закону України "Про оренду землі". Прокурор стверджує, що місцевим господарським судом в ході нового розгляду справи не виконано вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 01.02.2023, щодо надання правової оцінки обставинам скасування державної реєстрації і набуття спірною земельною ділянкою статусу архівної, а також надання оцінки ефективності обраного позивачем способу захисту своїх прав, та не виконано вказівок щодо надання оцінки критеріям втручання держави у мирне володіння позивачем спірним майном. Прокурор зазначає, що підставою формування та державної реєстрації земельної ділянки є виключно технічна документація із землеустрою після її погодження у встановленому порядку, а не листування з органами державної влади та місцевого самоврядування, плани та схеми, довідки та платіжні доручення, на які посилається позивач та його представник; за висновком Верховного Суду, викладеним  у постанові від 20.06.2018 у справі № 915/825/17, необхідною умовою для внесення змін до договору оренди землі щодо зміни її площі, є: 1) формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, 2) виготовлення технічної документації із землеустрою щодо визначення площі земельної ділянки, а також 3) дотримання порядку внесення змін до договору оренди землі. На думку прокурора, оскільки на момент звернення ФОП Куцина А.В. з позовом та прийняття судового рішення від 26.01.2021 у справі №922/3732/20 земельна ділянка з кадастровим номером 6322055900:03:000:0003 площею 1,8014 га, яка передавалася в оренду за договором від 06.09.2004 № 18, вже не існувала, а земельна ділянка з кадастровим номером 6322083000:04:002:0905 площею 0,6319 га ще не існувала в натурі як єдиний об`єкт і як об`єкт цивільного права, то право користування земельною ділянкою, яка є предметом позову ФОП Куцина А.В., не може бути визнаним на тих же умовах; у постанові від 29.05.2019 у справі № 912/687/17 Верховний Суд також наголошує на необхідності з`ясування, чи існує станом на час розгляду справи земельна ділянка з відповідним кадастровим номером, яка була предметом договору оренди, яка є спірною у цій справі, та чи є зазначена земельна ділянка об`єктом цивільних прав відповідно до положень статті 79-1 ЗК України. Прокурор зазначає про суперечливість твердження позивача про те, що належне йому право користування спірною земельною дійсно існує і на теперішній час, оскільки умови договору продовжують поширюватись на земельну ділянку зі зменшеною площею, адже за таких обставин можна було б взагалі стверджувати про відсутність предмету спору, тому звернення позивача до суду і задоволення його позову у будь-якому випадку є безпідставним, а позовні вимоги про визнання права користування земельною ділянкою не призводять но поновлення його прав, а отже не є ефективним способом захисту; Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №908/299/18 зазначила, що якщо орендодавець відмовляється чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною 8 статті 33 Закону України «Про оренду землі», то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту, отже, в даному випадку, на думку прокурора, позивачем обрано неналежний спосіб захисту, однак суд першої інстанції під час ухвалення рішення від 27.07.2023, надаючи оцінку ефективності обраного позивачем способу захисту, послався на встановлення факту відновлення порушеного права позивача на підставі рішення суду у даній справі від 26.01.2021, яке було визнано незаконним і скасовано постановою Верховного Суду від 01.02.2023 у цій же справі. Прокурор також зазначає, що державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером 6322083000:04:002:0905 проведено всупереч вимогам чинного законодавства; жоден документ, який вказаний державним реєстратором як підстава для прийняття рішень про державну реєстрацію, не створює для ФОП Куцина А.В. будь-яких речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером 6322083000:04:002:0905. Прокурор вказує, що на прибережних захисних смугах встановлено більш суворий режим господарської діяльності, зокрема, заборонено розорювання земель, садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив, а також будівництво будь-яких споруд, у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), проте земельна ділянка з кадастровим номером 6322083000:04:002:0905 передана в користування на умовах оренди ФОП Куцину А.В. за цільовим призначенням 07.02. «Для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту», а саме для розташування воднолижної бази, отже, діючи у законний спосіб, належний, уповноважений законом на розпорядження землями комунальної власності рекреаційного призначення, які розташовані в межах прибережної захисної смуги, орган повинен був відмовити в затвердженні документації з землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки в користування з метою будівництва та розміщення воднолижної бази – тобто у даному випадку прокурором встановлено суттєве порушення інтересу держави (національного, суспільного інтересу), яке відбулося внаслідок ігнорування позивачем встановленого на законодавчому рівні порядку розпорядження земельною ділянкою.
Позивач не надав відзиву на апеляційну скаргу та письмових пояснень щодо суті спору.
У судовому засіданні 24.10.2023 прокурор підтримав апеляційну скаргу, представник позивача проти її задоволення заперечував.
Інші учасники справи, повідомлені належним чином про час та місце судового засідання 24.10.2023, не скористалися своїм процесуальним правом на участь представників у вказаному засіданні. 
В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України. 
Присутні у судовому засіданні представник позивача, а також прокурор, не висловлювали заперечень щодо повноти дослідження доказів, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.
За таких обставин, колегія суддів, дослідивши матеріали справи та заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними. 
Розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації "Про передачу земельної ділянки в оренду приватному підприємцю Куцину А.В." № 260 від 26.07.2004 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватному підприємцю Куцину А.В. та постановлено передати приватному підприємцю Куцину А.В. в оренду терміном на 49 років земельну ділянку площею 1,8014га, яка знаходиться на території Малоданилівської селищної ради за межами населеного пункту, для розташування оздоровчої воднолижної бази.
На підставі вищевказаного розпорядження між Дергачівською районною державною адміністрацією (далі    орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Куциним Андрієм Васильовичем 03.09.2004 був укладений договір оренди земельної ділянки рекреаційного призначення (для розташування оздоровчої воднолижної бази), яка знаходиться на території Малоданилівської селищної ради за межами населеного пункту, площею 1,8014га, кадастровий номер 6322055900:03:000:0003 (далі договір оренди земельної ділянки). 
Договір укладено на 49 років (п.8 договору).
Договір оренди земельної ділянки зареєстрований в Харківській регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06.09.2004 за № 18.
За актом приймання-передачі від 06.09.2004 земельна ділянка загальною площею 1,8014га, яка розміщена на території Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за межами населеного пункту, була передана в користування на умовах оренди Фізичній особі-підприємцю Куцину А.В. для розташування оздоровчої воднолижної бази.
В подальшому, вищевказана земельна ділянки площею 1,8014га була поділена на дві окремих земельних ділянки - площею 1,1695га та площею 0,6319га.
Сформованій земельній ділянці площею 1,1695га присвоєно кадастровий номер 6322055900:10:000:0019, вона була викуплена Фізичною особою-підприємцем Куциним А.В., на неї отримано державний акт на право власності на земельну ділянку від 07.06.2005, серія ЯА № 453656, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 484.
Зазначені обставини підтверджуються розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області № 97 від 05.03.2005 “Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення суб`єкту підприємницької діяльності-фізичній особі Куцину А. В.” та договором від 11.03.2005 купівлі-продажу земельної ділянки, площею 1,1695 га, розташованої за межами населеного пункту на території Малоданилівської селищної ради для розташування оздоровчої воднолижної бази, який посвідчений нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М., зареєстрований в реєстрі за № 228. 
На земельну ділянку площею 0,6319га у 2005 році на замовлення ФОП Куцина А.В. була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та підготовки документів для складання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, розташованої на території Малоданилівської селищної ради. Зазначена технічна документація була погоджена висновком Дергачівського районного відділу земельних ресурсів від 23.06.2005 та спірній ділянці присвоєний кадастровий номер 6322055900.10.000.0021, про що зроблено запис у книзі реєстрації за № 3-1093 від 08.06.2005. В матеріалах справи міститься довідка Дергачівського районного відділу земельних ресурсів про присвоєння кадастрового номера зазначеній земельній ділянці.
Листом від 01.07.2005 Дергачівська районна державна адміністрація повідомила позивача про надання дозволу на укладення додаткової угоди до договору оренди землі від 03.09.2004 на земельну ділянку площею 0,6319 га рекреаційного призначення на території Малоданилівської селищної ради та повідомила про необхідність надати на розгляд до адміністрації відповідні документи.
Між орендодавцем - Дергачівською районною державною адміністрацією в особі голови Жорника М.І. та орендарем - ФОП Куциним А.В. підписана додаткова угода до договору оренди землі від 03.09.2004 (зареєстрованого в Харківській регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" за № 18 від 06.09.2004) на земельну ділянку площею 0,6319 га рекреаційного призначення на території Малоданилівської селищної ради. Відповідна додаткова угода без будь-яких зауважень та заперечень підписана двома сторонами, а підписи скріплені печатками обох сторін (том І а.с. 27-28). 
Листом від 21.06.2021 Головне управління Держгеокадастру у Харківський області підтвердило факт наявності в архіві Відділу у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківський області примірнику додаткової угоди, укладеної між Дергачівською районною державною адміністрацією та ФОП Куциним А.В. до договору оренди землі зареєстрованого за № 18 від 06.09.2004 відносно земельної ділянки площею 0,6319 га з кадастровим номером 6322055900.10.000.0021, яка є частиною земельної ділянки площею 1,8014га, з кадастровим номером 6322055900:03:000:0003. Вказана додаткова угода підписана з боку орендодавця (підпис голови Жорника М.І. скріплений гербовою печаткою Дергачівської районної державної адміністрації) та СПД-ФО Куциним А.В. (том ІІ а.с. 30).
Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується учасниками справи, державну реєстрацію відповідної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки здійснено не було.
За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.06.2021 № 10-29-14-4640/0/19-21 відповідно до Книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою,  договорів оренди землі, наявних у Відділі у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківський області, також даних Державного земельного кадастру, правовстановлюючі документи на земельну ділянку, площею 0,6319 га з кадастровим номером 6322055900.10.000.0021 не зареєстровані, у зв`язку із чим дана земельна ділянка перенесена до архівного шару Державного земельного кадастру. 
Відповідно до даних, що містяться в Публічній кадастровій карті України, перенесення земельної ділянки площею 0,6319 га з кадастровим номером 6322055900:10:000:0021 до архівного шару Державного земельного кадастру відбулось 28.07.2017.
ФОП Куцин А.В., вважаючи свої права порушеними, у листопаді 2020 року звернувся до господарського суду з позовом у даній справі. Справа розглядалася судами неодноразово (про що зазначено вище).
Після набрання чинності рішенням суду у даній справі № 922/3732/20 (після первісного розгляду) на спірну земельну ділянку було розроблено нову технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування оздоровчої воднолижної бази, яка знаходиться на території Малоданилівської селищної ради,  за межами населеного пункту та внесено відомості про неї до Державного земельного кадастру. Рішенням Малоданилівської селищної ради XV сесії VII-го скликання від 05.08.2021 № 26 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка знаходиться у  користуванні на умовах оренди ФОП Куцина А.В., для розташування воднолижної бази, що розташована за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради з кадастровим номером 6322083000:04:002:0905, площею 0,6319 га (том ІV а.с. 55).
За результатами нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 у справі № 922/3732/20 позов задоволено частково – з  наведених вище підстав.
Надаючи оцінку висновкам місцевого господарського суду згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду, про які зазначено вище, колегія суддів зазначає наступне.
Предметом позову в даній справі є вимога орендаря про визнання права користування на умовах оренди (у тому числі права на оформлення технічної документації із землеустрою) земельною ділянкою, яка утворилася внаслідок поділу земельної ділянки, переданої орендареві в користування згідно з договором від 03.09.2004, який було укладено строком на 49 років.
Прокурор в апеляційній скарзі заперечує проти поширення на спірні правовідносини умов зазначеного договору оренди, зазначаючи, в результаті поділу земельної ділянки загальною площею 1,8014га було сформовано, зокрема, земельну ділянку площею 0,6319га (право користування якою просить визнати позивач), однак вказана земельна ділянка перестала існувати як об`єкт цивільних прав у 2017 році у зв`язку з тим, що її було перенесено до архівного шару Державного земельного кадастру, оскільки правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,6319 га з кадастровим номером 6322055900.10.000.0021 не зареєстровані.
Стосовно вказаних аргументів колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.
За приписами ч.ч.1, 2 ст.116 Земельного кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Частинами 2, 3 ст.125 Земельного кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) унормовано, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.
Згідно з ч.2 ст.126 Земельного кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.
У контексті приписів ч.1 ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Як встановлено місцевим господарським судом та не спростовано апелянтом, у позивача на підставі укладеного договору оренди земельної ділянки від 03.09.2004 виникло право на користування на умовах оренди земельною ділянкою площею 1,8014 га (частиною якої є спірна земельна ділянка площею 0,6319 га з кадастровим номером 6322055900.10.000.0021, що утворилася в результаті поділу вказаної ділянки площею 1,8014 га).
При цьому, за умовами п.8 договору оренди цей договір укладено на строк 49 років, відповідно, оскільки право користування земельною ділянкою площею 1,8014га у позивача виникло 06.09.2004 (дата реєстрації договору оренди в Харківській регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах"), то строк дії цього права користування триває до 06.09.2053.
В ході апеляційного провадження прокурором не наведено доказів того, що вказаний договір було розірвано або визнано недійсним в установленому законом порядку. Положень про те, що у разі поділу земельної ділянки як об`єкта оренди договір втрачає чинність щодо окремих частин цієї ділянки, вказаний договір не містить. Окрім того, як встановлено місцевим господарським судом та не спростовано апелянтом, позивачем сплачується орендна плата за зменшену земельну ділянку, і вона відповідачем приймається, про що свідчать матеріали справи. 
Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Отже, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про дійсність договору оренди земельної ділянки від 03.09.2004, зареєстрованого в Харківській регіональній філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" за №18 від 06.09.2004, істотна умова якого, починаючи з 08.06.2005 змінилася лише в частині меж та площі земельної ділянки після поділу земельної ділянки площею 1,8014га, тоді як інші істотні умови договору залишилися без змін, тому умови договору оренди продовжують поширюватися на земельну ділянку площею 0,6319га, кадастровий номер 6322055900.10.000.0021.
Відповідно, твердження апелянта про те, що, оскільки на момент звернення ФОП Куцина А.В. з позовом та прийняття судового рішення від 26.01.2021 у справі №922/3732/20 земельна ділянка з кадастровим номером 6322055900:03:000:0003 площею 1,8014 га, яка передавалася в оренду за договором від 06.09.2004 № 18, вже не існувала, а земельна ділянка з кадастровим номером 6322083000:04:002:0905 площею 0,6319 га ще не існувала в натурі як єдиний об`єкт і як об`єкт цивільного права, то право користування земельною ділянкою, яка є предметом позову ФОП Куцина А.В., не може бути визнаним на тих же умовах – суд апеляційної інстанції не визнає належним аргументом, оскільки ті обставини, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,6319 га з кадастровим номером 6322055900.10.000.0021 не були зареєстровані і у зв`язку з цим земельну ділянку площею 0,6319га було перенесено до архівного шару Державного земельного кадастру, не є юридичним фактом, що змінював би права і обов`язки сторін за договором оренди земельної ділянки від 03.09.2004 і тим більше, свідчив би про припинення існування спірної земельної ділянки як об`єкта цивільних прав (як про це стверджує прокурор в апеляційній скарзі).
Колегія суддів погоджується з твердженнями апелянта, із посиланням на практику Верховного Суду, про те, що необхідною умовою для внесення змін до договору оренди землі щодо зміни її площі, є: формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, виготовлення технічної документації із землеустрою щодо визначення площі земельної ділянки, а також  дотримання порядку внесення змін до договору оренди землі. Третя особа, Харківська обласна державна (військова) адміністрація, у наданих суду апеляційної інстанції поясненнях також обґрунтовано зазначила, що у сторін спірних/договірних правовідносин (зокрема у позивача) виникла підстава для внесення змін до договору оренди землі, оскільки змінився розмір та кадастровий номер земельної ділянки, яка є предметом договору. 
Водночас суд апеляційної інстанції зазначає, що у даній справі спір не стосується внесення змін до договору оренди, який, як було встановлено вище, є чинним стосовно земельної ділянки площею 0,6319 га як частини земельної ділянки площею 1,8014 га, що є предметом оренди за вказаним договором. Тому питання щодо дотримання або не дотримання ФОП Куциним А.В. порядку укладення нового договору оренди (стосовно спірної земельної ділянки площею 0,6319 га) не входять до предмету доказування в даній справі.
Разом з тим, твердження апелянта про те, що якщо погодитись із поширенням умов договору на земельну ділянку зі зменшеною площею, то таких обставин можна було б взагалі стверджувати про відсутність предмету спору, колегія суддів не визнає переконливим доводом, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, право ФОП Куцина А.В. на користування земельною ділянкою площею 0,6319 га не визнається відповідачами та прокурором. 
Відповідно до ч.5 ст.310 ГПК України, висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. Частиною 1 ст.316 ГПК України встановлено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
В ході апеляційного провадження прокурор наполягав на тому, що місцевий господарський суд при повторному розгляді справи не врахував висновків та не виконав вказівок, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2023 в даній справі.
Як було встановлено вище, Верховний Суд у вказаній постанові вказав, що суди першої та апеляційної інстанції, дійшовши висновку про задоволення позовних вимог, не надали правову оцінку обставинам скасування державної реєстрації і набуття спірною земельною ділянкою статусу архівної, та враховуючи зазначене не дослідили, чи обраний позивачем спосіб захисту буде ефективним, чи задоволення таких позовних вимог призведе до поновлення порушених прав позивача, чи не призведе задоволення позову у справі, що розглядається, до необхідності звернення позивача до суду з іншим позовом з метою поновлення свої прав.
На виконання вищенаведеної вказівки, щодо обраного позивачем способу захисту господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що задоволення відповідного позову є підставою для ефективного відновлення порушеного права позивача саме на підставі   рішення суду. 
При цьому господарський суд послався на те, що після набрання чинності рішенням суду у даній справі № 922/3732/20 (після первісного розгляду) на спірну земельну ділянку було розроблено нову технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування оздоровчої воднолижної бази, яка знаходиться на території Малоданилівської селищної ради, за межами населеного пункту та внесено відомості про неї до Державного земельного кадастру; рішенням Малоданилівської селищної ради XV сесії VII-го скликання від 05.08.2021 № 26 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка знаходиться у  користуванні на умовах оренди ФОП Куцина А.В., для розташування воднолижної бази, що розташована за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради з кадастровим номером 6322083000:04:002:0905, площею 0,6319 га (том ІV а.с. 55). 
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що оскільки рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2021 про задоволення позову в подальшому було скасовано в касаційному порядку, то посилання на дії, вчинені на підставі вказаного рішення, не можуть бути взяті до уваги при новому розгляді справи як обставини, що мають значення для вирішення спору по суті.
Разом з тим, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд послався на вищенаведені обставини у контексті оцінки обраного позивачем способу захисту своїх прав, зокрема, взяв до уваги, що у разі задоволення позову відновлення відповідного порушеного права є можливим шляхом виготовлення необхідної документації саме на підставі судового рішення, отже, задоволення такого позову не призведе до необхідності звернення позивача до суду з іншим позовом з метою поновлення своїх прав.
Верховний Суд у постанові від 01.02.2023 в даній справі також зазначив, що суди попередніх інстанцій узагальнено послались на оцінку зазначених критеріїв у рішеннях ЄСПЛ, та дійшли висновку про те, що відмова у задоволенні позовних вимог призведе до порушення прав позивача на мирне володіння спірним майном, без надання будь-якої оцінки критерію законності втручання з урахуванням вимог статті 116, 124, 134 ЗК України, а також критеріям суспільного інтересу, пропорційності з урахуванням обставин справи, не надали оцінки критеріям такого втручання з огляду на обставини належності спірної земельної ділянки до земель рекреаційного призначення.
На виконання відповідної вказівки місцевий господарський суд під час нового розгляду справи дослідив зазначене питання та зазначив, що частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування. 
З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки предметом позову і даній справі не є вимога про позбавлення особи права власності на її майно, відсутні правові підстави для надання оцінки критеріям законності втручання держави у мирне володіння позивачем спірним майном.
Отже, як встановлено під час апеляційного розгляду справи, суд першої інстанції належним чином, у відповідності до вищенаведених вимог ст.310, 316 ГПК України, врахував висновки та вказівки Верховного Суду – що відображено в мотивувальній частині рішення.
В ході апеляційного провадження прокурор не заперечував тих обставин, що прокуратурою, так само як і відповідачами та третьою особою в даній справі, не проводилося перевірок на предмет дотримання ФОП Куциним А.В. вимог чинного законодавства щодо використання земель рекреаційного призначення та не було подано до суду позову про розірвання договору оренди з підстав нецільового використання відповідної земельної ділянки (під час розгляду якого підлягали б встановленню обставини, про які зазначає апелянт у скарзі).
Тому твердження апелянта про те, що задоволення позову про визнання права користування спірною земельною ділянкою суттєво порушує норми діючого законодавства щодо порядку розпорядження землями комунальної форми власності рекреаційного призначення та їх раціонального використання за цільовим призначенням, ослаблює економічні основи держави, порушує права Українського народу щодо можливості належного володіння, ефективного використання, а також розпорядження належними йому земельними ділянками – колегія суддів вважає недоведеними і такими, що не стосуються предмету спору в даній справі, оскільки вищенаведені твердження не спростовують тих обставин, що позивач користується спірною земельною ділянкою на підставі  договору, який не припинився, не був розірваний або визнаний недійсним в установленому законом порядку.
За таких обставин, на думку колегії суддів, відмова в позові в даній справі призвела б до порушення прав ФОП Куцина А.В. як орендаря за чинним договором, до недотримання презумпції правомірності правочину, встановленої ст.204 ЦК України, а також – принципу правової визначеності.
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Однак обставин, що могли б бути визнані належною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та для відмови в задоволенні позову, прокурором в апеляційній скарзі не наведено.
Суд апеляційної інстанції в ході даного провадження надав належну оцінку наявним у справі доказам та доводам апелянта, водночас, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
За результатами апеляційного провадження колегією суддів також не було встановлено зазначених у ч.4 ст.269 ГПК України обставин, а саме, наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. 
Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 27.07.2023 у справі №922/3732/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   30.10.2023 

Головуючий суддя                                                                    О.В. Шевель

Суддя                                                                                           О.О. Крестьянінов  

Суддя                                                                                           О.А. Пуль