Номер провадження: 22-ц/813/5622/23 
Справа № 523/9087/22
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
з участю секретаря Виходець А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2023року, постановленого під головуванням судді Малиновського О.М., повний текст рішення складений 24 березня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, -
в с т а н о в и в:
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, в якому просила стягнути з відповідачів завдану їй залиттям квартири матеріальну шкоду в розмірі 13 608,16 грн. та судові витрати.
В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначила, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .
08 грудня 2021 року її квартиру було затоплено з вини сусідів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є власниками квартири  АДРЕСА_2 , яка розташована над її квартирою поверхом вище.
Також позивачка зазначила, що внаслідок затоплення квартири в коридорі її квартири були пошкодженні стеля, стіни та шпалери, які потребують відновлення на суму 9 827,66 грн., що було підтверджено висновком експерта.
Оскільки, за експертне дослідження позивачкою було сплачено 3 624,00 грн., за послуги банку - 43,50 грн., за поштові витрати 57,52 грн., позивачка просила також стягнути зазначені кошти з відповідачів.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.
Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок затоплення квартири матеріальну шкоду в розмірі 9031 грн. 89 коп.
Вирішено питання про судові витрати.
В решті позовні вимоги залишені без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині відмови в стягненні з відповідачів повну вартість спричинених збитків позивачу в розмірі 9827,66 грн., згідно висновку експертизи скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд неповно з`ясував обставини справи та помилково зазначив, що позивачкою не надано належних доказів фактичних витрат на проведення ремонтних робіт у квартирі.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 10 квітня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Пузановій Л.В. (а.с. 152).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 травня 2023 року у справі було відкрито апеляційне провадження (а.с. 156).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 травня 2023 року справа призначена до розгляду (а.с. 161).
Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 16 червня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Цюрі Т.В., для подальшого розгляду, у зв`язку із достроковим закінчення відрядження судді Херсонського апеляційного суду ОСОБА_4 , згідно з рішенням Вищої ради правосуддя № 567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (зі змінами, відповідно до рішення № 572/0/15-23 від 31 травня 2023 року) (а.с. 164).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 липня 2023 року цивільна справа прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 167).
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №763/0/15-23 від 01 серпня 2023 року суддю ОСОБА_5 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 169).
Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 15 серпня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. для розгляду (а.с. 170).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 серпня 2023 року цивільна справа прийнята до провадження та призначена до розгляду на 28 листопада 2023 року (а.с. 171).
В судове засідання, призначене на 28 листопада 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 173, 179-182).
До суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю (а.с. 183-185).
Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в оскаржуваній частині, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 на праві власності належить кв. АДРЕСА_1 . Квартира розташована на п`ятому поверсі, 12 поверхового багатоквартирного житлового будинку.
Квартира  АДРЕСА_2  в тому ж будинку, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 знаходиться на шостому поверсі, тобто над кв.  АДРЕСА_3 .
Актом від 08.12.2021р., складеного в.о. директора ЖБК «Іллічівський-25» в присутності слюсаря-сантехніка ОСОБА_6 , власника кв.  АДРЕСА_3   ОСОБА_1 , встановлено, що 08.12.2021р. відбулось підтоплення стелі (волога пляма розміром 20см. на 20см.) та частини стіни (волога пляма розміром 30см. на 30см.) в кв. АДРЕСА_1 . Підтоплення вищезазначеної квартири сталося внаслідок не герметичного примикання ванної до стіни в кв.  АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в рівних частках.
Під час обстеження встановлено, що внаслідок прийняття душу в результаті негерметичного примикання ванної до стіни, відсутністю герметику, сталось протікання на підлогу кв.  АДРЕСА_2  та якась кількість води потрапила до кв.  АДРЕСА_3 . Внаслідок підтоплення утворилась волога пляма на стелі та частині стіни. Причиною підтоплення стало негерметичне примикання ванної до стіни.
За висновком комісії було констатовано заподіяння шкоди власнику кв.  АДРЕСА_3 , що знайшло своє підтвердження під час обстеження, проведеним за участі членів комісії. Було рекомендовано власнику кв.  АДРЕСА_2  провести роботи з усунення недоліків щодо примикання ванної до стіни, а також рекомендовано провести роботи по заміні сантехніки під ванною та умивальником.
Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 22-2382, встановлено, що вартість матеріальних збитків, що виникли внаслідок затоплення кв. АДРЕСА_1 , станом на момент складання висновку становить 9 827,66грн.
Згідно квитанції №68 від 21.06.2022р. за проведення експертного дослідження ОСОБА_1 сплатила 3 624,40грн. та за послуги банка за прийом платежу - 43,50грн.
Судом були взяті до уваги надані пояснення свідка ОСОБА_6 , слюсара-сантехніка ЖБК «Іллічівський-25», який показав, що під час обстеження кв.  АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 було встановлено затоплення стелі та стіни у маленькому коридорі квартири. Під час обстеження в квартирі ОСОБА_1 був проведений ремонт, а затоплення було «свіжим». Крім того, свідок зазначав, що він також проводив обстеження кв.  АДРЕСА_2  на наступний день (09.12.2021р.) та він переконався в тому, що причиною залиття кв.  АДРЕСА_3  сталось під час прийняття душу мешканцями кв.  АДРЕСА_2  у ванній кімнаті в результаті негерметичного примикання ванної до стіни, тому й було рекомендовано її мешканцям усунути такий недолік, шляхом проведення герметизації примикання між ванною та стіною. Свідок зазначив, що під ванною було волого. Така волога мала наслідком постійного накопичення, а як наслідок до наступного протікання частини води до квартири  АДРЕСА_3 .
Також судом надана належна оцінка свідку ОСОБА_7 , в.о. директора ЖБК «Іллічівський-25», яка пояснила, що 08.12.2021р. отримала повідомлення від ОСОБА_1 про затоплення її квартири. Наступного дня, тобто 09.12.2021р., вранці, вона разом з сантехніком ОСОБА_6 прибули до кв.  АДРЕСА_3  та виявили затоплення стелі та стіни у маленькому коридорі квартири. В той же день, під час обстеження приміщення ванної кімнати кв.  АДРЕСА_2  було виявлена волога пляма на підлозі під ванною. За їх візуальним обстеженням було встановлено, що причиною затоплення кв.  АДРЕСА_3  стало прийняття душу мешканцями кв.  АДРЕСА_2  у ванній кімнаті та відсутності негерметичного примикання ванної до стіни. При цьому свідок підтвердила, що вологі плями в квартирі  АДРЕСА_3  були «свіжими» та в квартирі був зроблений ремонт. Фотознімки до акту не додавались, так як відсутні. Акт був складений 08.12.2021р., а причина затоплення була зазначена в акті, після обстеження кв.  АДРЕСА_2 . Після складання акту від 08.12.2021р. на пропозицію підписати акт, ОСОБА_2 відмовилась.
Також судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.03.2022року у справі №523/17415/19, яке набрало законної сили, на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була стягнута матеріальна шкода, внаслідок затоплення останніми квартири ОСОБА_1 , яке мале місце за актами про затоплення від 13.05.2019р., 06.06.2019р., 09.08.2019р.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, щовнаслідок затоплення квартири позивачки їй була спричинена матеріальна шкода з боку відповідачів, розмір якої складає лише прямі реальні витрати.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, в редакції, що діяв на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, споживач зобов`язаний власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Судом вірно встановлено, що факт залиття квартири, власником якої є позивач, з вини відповідачів ОСОБА_8 підтверджується актом про залиття від 08.12.2021р., показами допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Оцінка вказаних доказів, як кожного окремо так і в їх сукупності, вказує на те, що залиття стіни та стелі маленького коридору кв. АДРЕСА_3 , який примикає до санвузлу, відбулось внаслідок витоку води між ванною та стіною у ванній кімнаті в кв. АДРЕСА_2 .
Така вина полягає у халатному відношенні відповідачів у непроведені до належного стану санітарно-технічного приладу - ванної, зокрема незабезпечення герметичного примикання ванної до стіни.
Також судом надана належна оцінка складеному акту про залиття від 08.12.2021р. за своїм змістом та порядком його укладання відповідає зазначеним вище Правилам.
Також судом обґрунтовано прийняті до уваги дії відповідачів після встановлення факту залиття 08.12.2021р. ними кв. АДРЕСА_3 , а саме проведення герметизації між ванною та стіною, що вказує на усунення з їх боку можливих повторних негативних наслідків у вигляді протікання води під час прийняття душу, що є наслідком потрапляння води до сусідів знизу.
Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до частини 4 та 5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.
Висновки суду про те, що ОСОБА_1 доведена протиправність дій відповідачів ОСОБА_8 , а також причинний зв`язок між ними та завданою шкодою, що призвело до залиття її квартири, а як наслідок вказує на обґрунтованість заявленого позову про відшкодування завданої матеріальної шкоди відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Колегія суддів погоджується з тим, що заявлений позивачем розмір на відшкодування матеріальної шкоди є частково необґрунтований.
У відповідності з вимогами ч.2 ст.22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Як було встановлено та зазначено судом у даному рішенні розмір матеріальної шкоди ОСОБА_1 підтверджує висновком експерта судової будівельно-технічної експертизи за результатами якої вартість спричинених збитків, завданих позивачці залиттям її квартири становить 9827,66 грн.
Як видно з кошторису, що є додатком №2 до вказаного висновку, в розрахунок вартості ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести для усунення пошкоджень, окрім прямих витрат в сумі 5363,99 грн., в тому числі й необхідних матеріалів в сумі 1729,06 грн., включені й загальновиробничі витрати (єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, прибуток, адміністративні витрати, податок на додану вартість (20%) та інші статті загальновиробничих витрат.
Оскільки, позивачкою на час розгляду справи не надано належних доказів понесення нею фактичних витрат на проведення ремонтних робіт в квартирі або доказів укладення чи намірів на укладення договору з виконавцем ремонтно-будівельних робіт, який поніс би вказані загальновиробничі витрати у зв`язку з відновлювальним ремонтом квартири позивачки й був би платником податку на додану вартість, суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивачки загальновиробничих витрат, прибутку, адміністративних витрат, податку на додану вартість (20%).
З урахуванням вищевикладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів у солідарному порядку матеріальну шкоду у розмірі 9031 грн. 89 коп., яка складається із прямих реальних витрат в сумі 5363,99 грн., необхідні для проведення відновлювального ремонту квартири позивачки внаслідок залиття, понесені позивачкою витрати за проведення експертного дослідження в розмірі 3624,40 грн. та послуги банка у розмірі 43,50грн.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що суд неповно з`ясував обставини справи та помилково зазначив, що позивачкою не надано належних доказів фактичних витрат на проведення ремонтних робіт у квартирі у визначеному розмірі, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки ні в суді першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції будь-яких доказів, відповідно до положень статей 77-80 ЦПК України на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме понесених нею фактичних витрат на проведення ремонтних робіт в квартирі або доказів укладення чи намірів на укладення договору з виконавцем ремонтно-будівельних робіт у визначеному в позові розмірі надано не було.
Крім того, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
       Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                        п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 березня 2023 року – залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 01 грудня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова