Справа № 447/850/23                                Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І. 
Провадження № 22-ц/811/2661/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

11 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Салати Я.І.
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 02 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції ( м.Львів) про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області із позовом до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції в якому просив суд відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 400 мілардів гривень за рахунок Державного бюджету України за дії вчиненні державним виконавцем відділу ДВС Миколаївського РУЮ Львівської області Марутяком О.І., правонаступником якого відповідно ст.104 ЦК України став Миколаївський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів), складанням постанови від 25 грудня 2013 року про відмову у відкритті виконавчого провадження по справі 2-34/10.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що вказаною бездіяльністю державним виконавцем Марутяком О.І. йому нанесено моральну шкоду, як пенсіонеру та людині похилого віку, яка виражається в принижені честі та гідності, а також ділової репутації. Просить поновити строк позовної давності для подання позову, оскільки такий закінчився 28 січня 2017 р., так як ухвала Миколаївського районного суду Львівської області №447/58/14 набрала законної сили 19 лютого 2014 року.
Стверджував, що вказаний строк ним пропущено з поважних причин, у зв`язку із перебуванням з 18 червня 2014 року по 07 липня 2014 р., з 08 липня 2014 р. по 16 липня 2014 р., з 29 грудня 2014 року по 06 січня 2015 р., з 03 жовтня 2016 р. по 13 жовтня 2016 р., з 14 лютого 2017 р. по 02 березня 2017 року, з 30 грудня 2019 р. по 10 січня 2020 р., з 23 квітня 2021 р. по 06 травня 2021 р. на стаціонарному лікуванні в Миколаївській районній лікарні та Новороздільській міській лікарні. Завдану моральну шкоду позивач оцінював в сумі 400 мільярдів гривень.
Оскаржуваним рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 02 серпня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції ( м.Львів) про відшкодування моральної шкоди   - відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що зазначений у вступній частині рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 02 серпня 2023 року зміст позовної заяви не відповідає заявленому.
Також стверджує, що він не отримував ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 31 березня 2023 року і був неналежно повідомлений про розгляд справи в підготовчому судовому засіданні і суд не відклав розгляд справи у зв`язку з тим, що він не з`явився, не будучи належно повідомленим про розгляд справи, а тому вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням ч. 2 ст. 198 , ч. 2 ст. 223 ЦПК України, що є підставою для його скасування.
Зазначає, що в рішенні Миколаївського районного суду Львівської області від 02 серпня 2023 року зазначено, що він в судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, однак дане твердження не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки 31 травня 2023 року він звертався до суду із заявою, в якій просив проводити розгляд справи без його участі.
Вважає, що залишення поза увагою суду його позовної заяви в частині ухвали Стрийського міськрайонного суду від 08 квітня 2023 року є неповним з`ясуванням обставин, що є підставою для скасування рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 02 серпня 2023 року та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни у відповідній частині у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.
Крім цього вказує, що позовна давність не поширюється на час лікування у медичному закладі. На підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України строк загальної позовної давності не сплив між інтервалами знаходження його на лікуванні у медичних закладавх, а відтак судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушено п. 1.ч. 1 ст. 268, ч. 1 ст. 270, ч. 2 ст. 264 ЦК України.
Просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 02 серпня 2023 року скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 30 листопада 2023 року, є дата складення повного судового рішення – 11 грудня 2023 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 25 грудня 2013 року постановою державного виконавця відділу ДВС Миколаївського РУЮ Львівської області Марутяка О.І. ВП 41334311 відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом №2-34/10 виданого Миколаївським районним судом Львівської області 18 квітня 2013 року.
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області №447/58/14ц від 13 лютого 2014 року скасовано постанову державного виконавця відділу ДВС Миколаївського РУЮ Львівської області Марутяка О.І. від 25 грудня 2013 року ВП №41334311 про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом №2-34 виданого Миколаївським районним судом Львівської області 18 квітня 2013 року.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено випадки відшкодування шкоди.
Положення зазначеного Закону передбачають відшкодування шкоди лише у випадках, встановлених цим Законом.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.5, 6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Інша завдана особі шкода також підлягає відшкодуванню, однак за загальною процедурою, зокрема, передбаченою положеннями ст. 1173, 1174 ЦК України.
За ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.
Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1 ) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2 ) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3 ) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4 ) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження завдання шкоди позивачу, його душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. Тобто, матеріали справи не містять доказів, достатніх для доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого можна було б встановити наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами прокуратури моральної шкоди.
Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).
Така правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17.
Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що сам факт задоволення скарги позивача на постанову державного виконавця Марутяка О.І. від 25 грудня 2013 року про відмову у відкритті виконавчого провадження по справі 2-34/10 не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 13 лютого 2014 року не встановлено факту заподіяння шкоди та позивачем не доведено причинного зв`язку через винесення постанови виконавцем про відмову у відкритті виконавчого провадження та із шкодою, яка, на його думку, настала.
ОСОБА_1 не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно частини 3 статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вказаний позивачем розмір моральної шкоди в сумі 400 мільярдів гривень жодним чином не обґрунтований та не доведений належними доказами.
Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути, зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Пунктом 5 Постанови передбачено, що обов`язковому з`ясуванні при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між оціненою шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи Миколаївського ВДВС у Стрийському районі Львівської області.
ОСОБА_1 серед іншого просить скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 31 березня 2023 року про відкриття провадження у даній справі, мотивуючи тим, що у вказаній ухвалі не зазначено дати проведення підготовчого засідання, а в строк визначений ч. 2 ст. 196 ЦПК України не проведене.
Підстави для скасування ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 31 березня 2023 року про відкриття провадження у справі і прийняття постанови про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю не встановлено, відтак зазначена ухвала постановлена з додержанням вимог закону.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 02 серпня 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 11 грудня 2023 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.