ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 671/1543/21
Провадження № 22-ц/4820/1674/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І. 
 
секретар судового засідання Заворотна А.В.
 
за участю: відповідача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2023 року (суддя Ніколова С.В.)
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності.
В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 .
В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 є співвласником 1/4 частки вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації Волочиської міської ради 25.03.2003, зареєстрованого за № НОМЕР_1 . 
Відповідач як співвласник нерухомого майна не проживає у квартирі, не цікавиться своїм майном, участі в утриманні спільного майна не приймає, не сплачує комунальні послуги. Позивачка з відповідачем разом не проживають та не ведуть спільного господарства.
Квартира розташована на четвертому поверсі дев?ятиповерхового будинку та складається з двох кімнат, загальною площею 49,2 кв. м, житловою площею 27,1 кв. м; коридору площею 7,5 кв. м; кухні, площею 7,3 кв. м; вбиральні. площею 1,2 кв. м; ванної кімнати площею 2,7 кв. м
Згідно з актом обстеження №10 від 07.09.2021, ОСОБА_1 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 . У вищевказаній квартирі крім позивачки проживають члени її сім?ї: чоловік ОСОБА_4 та сини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Згідно звіту про оцінку майна №072-21, складеного 02 вересня 2021 року ПОГ «Довіра» ГО «ВОСОІУ», оціночна (ринкова) вартість спірної квартири становить 368 147 грн
Висновком експерта за результатами проведеного будівельно-технічного експертного дослідження №22/21 від 20.09.2021. встановлено, що поділити в натурі приміщення спірної квартири між співвласниками технічно неможливо.
У сторін склалися неприязні відносини, вони не спілкуються, родинних зв?язків не підтримують. 
Згідно витягу з ЄРДР від 03 липня 2021 року за заявою позивачки щодо її побиття ОСОБА_1 , останнього притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України, кримінальне провадження № 12021243260000106.
Припинення права власності ОСОБА_1 на частку у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди його інтересам, як співвласнику квартири, та членам його сім?ї, оскільки відповідач на праві власності має інше житло, а саме житловий будинок, загальною площею 56.6 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_2 , у якому фактично проживає.
При оформленні права власності на квартиру, позивачка неодноразово пропонувала відповідачу сплатити вартість частки належної йому квартири або щоб він сплатив їй вартість належної їй частки спільного майна, проте погодження та розуміння даної ситуації зі сторони відповідача не було.
У позові ОСОБА_3 просила суд припинити право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_1 з виплатою грошової компенсації у розмірі 92036 грн 75 коп, внесеної ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду вартості 1/4 частини вищевказаної квартири та визнати за нею право власності на належну відповідачу частку.
Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2023 року позов задоволено. Припинено право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , що згідно свідоцтва про право власності від 25 березня 2003 року, серія НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 . Виплачено ОСОБА_1 компенсацію вартості за 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 у розмірі 92036 грн, які внесено ОСОБА_3 на депозитний рахунок згідно квитанції №0.0.2826752574.1 від 20 січня 2023 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 920 грн 40 коп. судового збору, 2745 грн 76 коп. витрат, понесених на проведення експертного дослідження, 800 грн витрат, понесених на визначення ринкової вартості майна, 25000 грн витрат на професійну правничу допомоги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими. Зазначає, що судом першої інстанції порушено розумні строки розгляду справи, так підготовче судове засідання тривало більше семи місяців від початку розгляду справи. Вказує, що ним було подано зустрічну позовну заяву, але судом першої інстанції, незаконно відмовлено у відкритті провадження у справі за зустрічним позовом, не зважаючи на те, що задоволення зустрічного позову може повністю або частково виключити задоволення первісного позову. Не погоджується відповідач з позицією позивача та суду першої інстанції, у тому що позивачка набувши право власності на 3/4 частки квартири має право вимагати припинення права власності відповідача на 1/4 частки спірної квартири. Вказує, що позивачка умисно діє на позбавлення права власності належної відповідачу 1/4 частки квартири, про що свідчить кримінальне провадження відкрите за її заявою на підставі розпочатого нею конфлікту на приватному подвір`ї відповідача. Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у клопотанні відповідача щодо витребування оригіналу заповіту ОСОБА_6 , чим порушено принцип змагальності сторін. 
ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що судом першої інстанції правомірно повернуто зустрічну позовну заяву відповідачу, у зв`язку з пропуском строку його подачі, що підтверджується в постанові Хмельницького апеляційного суду від 11.10.2022 у справі №671/1543/21, відповідно до якої залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 про оскарження ухвали Волочиського районного суду Хмельницької області від 24.06.2022 в частині повернення зустрічної позовної заяви.
Вказує, що підготовчі засідання неодноразово відкладалися саме через відповідні клопотання відповідача, які були задоволені судом першої інстанції з метою дотримання принципу змагальності та права сторони на правничу допомогу.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про день, місце і час слухання справи повідомлена належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що  ОСОБА_3 є власником 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право власності на нерухоме майно на 1/4 частку квартири від 25.03.2003, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 273156718 від 03.09.2021; договором дарування 1/2 частки квартири від 06 лютого 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Гадайчук Є.А., зареєстрований в реєстрі за № 388, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 199306026 від 06.02.2020 (а.с.18-21, 65).
ОСОБА_1 на праві власності належить 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право власності від 25.03.2003, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 272924019 від 02.09.2021 року, з якого вбачається, що право власності відповідача зареєстроване в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.04.2003 за № 443097 (a.c. 15-19).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 272924019, яка сформована станом на 02.09.2021, ОСОБА_1 є власником об?єктів нерухомого майна, а саме: житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 ; 1/4 частки двокімнатної квартири по АДРЕСА_3 ; земельної ділянки, кадастровий номер 6820987800:03:033:0366, площею 2,7828 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Трительницької сільської ради Волочиського району Хмельницької області; земельної ділянки, кадастровий номер 6820987800:01:002:0120, площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Трительники Волочиського району Хмельницької області,земельної ділянки, кадастровий номер 6820987800:01:002:0119, площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с. Трительники Волочиського району Хмельницької області; земельної ділянки, кадастровий номер 6820987800:01:002:0118, площею 0,2372 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться по АДРЕСА_2 ; земельної ділянки, кадастровий номер 6820987800:01:002:0117, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться по АДРЕСА_2 (а.с. 15-17).
Відповідно до висновку про вартість об?єкта оцінки від 02 вересня 2021 року, проведеної суб?єктом оціночної діяльності ПОГ «Довіра" ГО "ВОСОІУ», станом на 02.09.2021 оціночна (ринкова) вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,2 кв.м., житловою площею 27,1 кв. м. становить 368147 грн., вартість 1/4 частки у ринковій вартості зазначеної квартири становить 92036 грн. 75 коп. (а.с. 24-55).
З даних технічного паспорту вбачається, що розташована по АДРЕСА_3 має загальну площу 49,2 кв.м., житлову 27,1 кв.м та складається із двох кімнат площею 14,7 кв.м. та 12,4 кв.м., кухні площею 7,3 кв.м, ванної кімнати площею 2,7 кв.м, вбиральні площею 1,2 кв.м, коридору площею 7,5 кв.м., вбудованої шафи площею 0,4 кв.м. (а.с. 9-10).
Згідно з висновком будівельно-технічного експертного дослідження від 21 вересня 2021 року №22/21, проведеного судовим експертом Марченковим Г.Г., поділити в натурі приміщення квартири АДРЕСА_1 між співвласниками в частинах - 3/4 частка належить співвласнику ОСОБА_3 та 1/4 частка належить співвласнику ОСОБА_1 технічно неможливо (а.с. 70-79, 75).
20.01.2023 під час розгляду справи позивачкою внесено на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області сума грошових коштів у розмірі 92036 грн, що відповідає вартості 1/4 частки квартири, що підтверджується квитанцією № 0.0.2826752574.1 (а.с. 176).
Відповідно до акту №10 від 07.09.2021 обстеження матеріально - побутових умов сім`ї, що складений працівниками відділу соціального захисту населення Волочиської міської ради, КУ «Центр надання соціальних послуг» Волочиської міської ради встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 фактично проживають 4 осіб: позивачка, її чоловік ОСОБА_4 та діти ОСОБА_4 , ОСОБА_7 (a.c. 12).
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються.
Крім того, судом встановлено та визнається сторонами, що між сторонами відсутнє погодження щодо користування спірною квартирою, між ними існують неприязні відносини. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що припинення права відповідача на частку у спільному майні, яке є неподільним, з виплатою йому грошової компенсації вартості цієї частки не завдасть йому істотної шкоди та не порушить його гарантоване Конституцією право власності, оскільки він отримає рівноцінну грошову компенсацію втраченого майна, розмір якої він не заперечував.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Статтею 316 ЦК України передбачено що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Принцип непорушності права власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном закріплений у ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Тлумачення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення порушення прав інтересів співвласника, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17, провадження № 61-42000св18).
У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що стаття 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3). Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.
Із роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Згідно з п.7 цієї Постанови, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.
В даній справі вимога про встановлення порядку користування спірною квартирою не заявлені і не розглядається.
Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. 20.01.2023 позивачкою на депозитний рахунок ТУ ДСА у Хмельницькій області внесено 92036 грн (вартість 1/4 частки спірної квартири). Розмір цих коштів відповідає реальній ринковій вартості 1/4 частки квартири. Ринкова вартості об`єкта нерухомого майна не спростована відповідачем. 
У постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 736/659/19 (провадження № 61-4489св21) зроблено наступний висновок: «Неможливість виділення частки в натурі в окреме жиле приміщення та неприязні відносини між співвласниками не є безумовними підставами для примусового припинення права власності на частину належного особі майна, якщо таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї».
У постанові Верховного Суду від 9 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок «тлумачення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».
У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватись ним.
Таким чином, є встановленим, що спільне користування  співвласниками спірним майном є неможливим, річ є неподільною. Припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди відповідачу, який забезпечений житлом, спірною квартирою не користується, тривалий час не цікавився спірним майном та не утримує його. Тягар утримання спірного майна несе позивач. Докази, які б свідчили, що припинення права власності відповідача на частку у квартирі може завдати істотної шкоди його інтересам, відсутні.
А тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення позовних вимог.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо порушення строків розгляду справи, оскільки, відповідно до приписів ч. 2 ст. 376 ЦПК України, підставою для скасування рішення може бути лише порушення норм процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи по суті. 
Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо наявності у відповідача обгрунтованих сумнівів у законності, правдивості та відповідності вимогам чинного законодавства документів, на підставі яких ОСОБА_3 набула право власності на 3/4 частки спірної квартири, зокрема заповіту (за яким заповідачем є ОСОБА_6 ), з огляду на ненадання відповідачем належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження обставин щодо недійсності/нікчемності вказаного заповіту.
Також не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги доводи апеляційної скарги щодо незаконної відмови суду першої інстанції у прийнятті його зустрічного позову. Оскільки ухвала суду щодо повернення зустрічного позову була оскаржена ОСОБА_1 в апеляційному порядку і ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11.10.2022 ухвалу Волочиського районного суду Хмельницької області від 24.06.2022 в частині повернення зустрічної позовної заяви залишено без змін.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 20 червня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк
       
       О.І. Талалай