ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" грудня 2023 р.           Справа№ 910/14598/17
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Руденко  М.А. 
          Кропивної Л.В. 

при секретарі судового засідання   Гуменюк І.О.,                           
за участю представників:
від позивача - Білічак Х.В.,
від відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Завод бурового обладнання" -  представник не прибув, 
від відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Бурове обладнання (Україна)" -  Корж В.М.,
від відповідача 3 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Консорис Партнери" -  представник не прибув,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Бурове обладнання (Україна)" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Завод бурового обладнання" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 у справі №910/14598/17 (суддя - Джарти В.В., повний текст складено 27.09.2023 р.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Завод бурового обладнання", Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Бурове обладнання (Україна)", Товариства з обмеженою відповідальністю "Консорис Партнери" про    стягнення 3 397 091,17 доларів США та 75 389 577,42 грн.

   ВСТАНОВИВ наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" (далі - позивач, Компанія) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Завод бурового обладнання" (далі - відповідач 1, Завод), Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері-Бурове обладнання (Україна)" (далі - відповідач 2, Товариство) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Консорис Партнери" (далі - відповідач 3, Підприємство) про стягнення 3 397 091,17 доларів США та 75 389 577,42 грн, з яких 2 400 000 доларів США - заборгованість за кредитом, 997        091,17   доларів США - заборгованість за відсотками, 75 384 577,41 грн - заборгованість по пені, 5 000,00 грн - штрафу.
Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Джарти В.В.) від 01.08.2019 позов було задоволено частково, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Бурове обладнання (Україна)" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Завод бурового обладнання" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" заборгованість за кредитом у розмірі 2  400 000,00 дол. США, 95  000,00 дол. США заборгованості за процентами, 16   055   388,09    грн пені та штраф у розмірі 5 000,00 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Завод бурового обладнання" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" 59  160,00 грн судового збору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Бурове обладнання (Україна)" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" 59 160,00 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2019 було повернуто без розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері-Бурове обладнання (Україна)" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 у справі № 910/14598/17.
06.11.2019 на виконання вищевказаного рішення суду було видано відповідні накази.
15.08.2023 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідачів 1, 2 надійшла заява про визнання наказів Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 такими, що не підлягають виконанню, а також про заборону приймати до виконання накази від 06.11.2019.
Вказана заява мотивована тим, що з рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2019 № 910/14598/17 вбачається, що позивач набув право вимоги до відповідача 1 та відповідача 2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 196/12-KL від 28.08.2012 па підставі договору відступлення права вимоги від 04.02.2015, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В., за реєстровим номером 236, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс".
Разом з тим, рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2017                     №910/17763/17, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021, визнано недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги від 04.02.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В., за реєстровим номером 236, що укладений між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс".
Таким чином, за твердженнями заявників, станом на момент звернення до суду з даною заявою, у відповідача 1 та відповідача 2 відсутній обов`язок щодо сплати коштів на користь позивача згідно наказів, виданих у справі                                     №910/14598/17. Це зумовлено тим, що до позивача не перейшло право вимоги за кредитним договором № 196/12-KL від 28.08.2012, що, в свою чергу, позбавляє його статусу стягувача. Єдиною особою, яка має право вимоги до  відповідача 1 та відповідача 2 за кредитним договором № 196/12-KL від 28.08.2012 є Публічне акціонерне товариство "Златобанк". Заявники стверджують, що у сукупності вищевказані обставини є підставою для визнання наказів такими, що не підлягають виконанню. 
Крім того, керуючись приписами частини 3 статті 328 ГПК України, заявники просили суд заборонити приймати виконавчий документ до виконання.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 у справі №910/14598/17 у задоволенні  заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Завод бурового обладнання" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Бурове обладнання (Україна)" про визнання наказів Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 такими, що не підлягають виконанню  відмовлено.
Так, враховуючи, що заявником не представлено суду належних доказів виконання чи часткового виконання судового рішення, скасування судового рішення, у тому числі за наслідками перегляду за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявником не доведено наявності обставин, передбачених законодавцем для визнання наказів такими, що не підлягають виконанню на підставі статті 328 ГПК України.
Щодо вимоги про заборону приймати до виконання накази Господарського суду міста Києва у справі № 910/14598/17 місцевий господарський суд вказав, що оскільки  накази не пред`явлені до виконання станом на день подання заяви, сторонами суду не представлені докази протилежного, і строк пред`явлення вищевказаних наказів до виконання був визначений до 23.10.2022, тому станом на 21.09.2023 у суду відсутні підстави для постановлення процесуального рішення про заборону приймати виконавчий документ до виконання.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач 1 та відповідач 2 звернулися до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати вказану ухвалу суду та задовольнити заяву про визнання наказів Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 такими, що не підлягають виконанню.
В апеляційній скарзі апелянтом заявлено  клопотання про заборону приймати до виконання накази від 06.11.2019. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянти посилаються на те, що враховуючи визнання недійсним в судовому порядку договору відступлення права вимоги від 04.02.2015, до  позивача не перейшло право вимоги за кредитним договором № 196/12-KL від 28.08.2012 до відповідачів 1, 2, отже відповідно останні не мають обов`язку виконувати грошові зобов`язання перед позивачем.
Стосовно клопотання про заборону приймати до виконання накази від 06.11.2019, то скаржники посилаються на те, що пред`явлення наказів до виконання може призвести до початку процедури банкрутства підприємства.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2023, зокрема,   відмовлено у задоволенні клопотання про заборону приймати виконавчі документи до виконання до розгляду заяви.
Представник апелянта - Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Бурове обладнання (Україна)" в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.
Відповідачі 1 та 3 не  скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками від 24.11.2023 про доставку електронного документу (ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення даної справи до розгляду від 13.11.2023) до електронних кабінетів наведених осіб.
Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від вказаних осіб до суду не надійшло.
Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов`язковою, певних пояснень  суд не витребував.
Враховуючи належне повідомлення відповідачів 1 та 3, а також  з урахуванням того, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона  розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до  статті 129-1 Конституції України  судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному  законом  порядку.
Згідно зі  статтею 326 ГПК України  судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Частиною першою  статті 327 ГПК України  визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої  статті 328 ГПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою  або з інших причин.
Отже, чинне процесуальне законодавство передбачає механізм нівелювання процедури примусового виконання судового наказу у разі відсутності відповідного обов`язку боржника шляхом визнання цього наказу таким, що не підлягає виконанню. При цьому Суд виходить із того, що правовий механізм визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не обмежено переліком таких обставин, а пов`язується із наявністю самого обов`язку. Подібні за змістом висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №914/3131/15, від 14.06.20218 у справі №914/4134/15, від 06.07.2018 у справі №918/882/15.
Зі змісту статті 328 ГПК України вбачається, що перелік підстав для визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не є вичерпним.
При цьому, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:
- матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання);
- процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема, видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили; якщо виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після його видачі у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення до виконання.
В межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється. (Правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №910/8665/17).
Таким чином, як було вказано вище чинне процесуальне законодавство передбачає механізм нівелювання процедури примусового виконання судового наказу у разі відсутності відповідного обов`язку боржника шляхом визнання цього наказу таким, що не підлягає виконанню.
У даному випадку, з визнанням недійсним в судовому порядку договору відступлення права вимоги від 04.02.2015 обов`язок боржника не припинився, тобто обставини щодо належності прав вимоги за  кредитним договором № 196/12-KL від 28.08.2012 до відповідачів 1, 2 іншій особі, а не позивачу у даній справі, не можуть бути підставою для визнання наказів Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 такими, що не підлягають виконанню.
При цьому, за висновком колегії суддів,  визнання наказів Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 такими, що не підлягають виконанню з підстав неналежності позивачу у справі прав вимоги за  кредитним договором № 196/12-KL від 28.08.2012 до відповідачів 1, 2 є фактично переглядом судового рішення по суті спору із встановленням зміни фактичних обставин справи та дослідженням нових доказів.
Вказане є неприпустимим в межах розгляду заяви про визнання наказів такими, що не підлягають виконанню.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для визнання наказів Господарського суду міста Києва від 06.11.2019 такими, що не підлягають виконанню.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до               ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянтів.
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Бурове обладнання (Україна)" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Діскавері - Завод бурового обладнання" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.09.2023 у справі №910/14598/17  - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявників - першого та другого  відповідачів  у справі.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови  складено: 15.12.2023 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                М.А. Руденко

                                                                                Л.В. Кропивна