ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
06 грудня 2023 року
м. Київ
справа № 199/5431/20
провадження № 61-2081св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Акціонерне товариство «Сенс-Банк»», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська  в складі судді Якименко Л. Г. від 23 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду в складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М. від                    22 грудня 2022 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до              ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), Акціонерне товариство «Альфа-Банк, яке перейменоване на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») та Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі -                                            АТ «Укрсиббанк») про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, визнання договорів іпотеки недійсними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зняття заборони.
У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила суд з метою забезпечення позову, заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження шляхом продажу або  реалізації в будь-який спосіб (в тому числі на торгах, аукціонах), державну реєстрацію прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно:
-31/100 частин нежилого приміщення НОМЕР_1, загальною площею 409,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-приміщення 39 площею 50,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідач може розпорядитись спірним майном на власний розсуд й продаж спірного майна унеможливить поновлення її оспорюваних прав.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Із метою забезпечення позову ОСОБА_1 накладено заборону будь-яким особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження шляхом продажу або реалізації в будь-який спосіб (в тому числі на торгах, аукціонах), державну реєстрацію прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно:
-3/200 частин нежитлового приміщення 38, загальною площею 409,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
приміщення 39, загальною площею 50,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може перешкодити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року апеляційну скаргу АТ «Сенс-Банк» залишено без задоволення. Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2022 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що між сторонами дійсно існує спір, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, місцевий суд обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову.
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
У лютому 2023 року АТ «Сенс-Банк» звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.
Підставами касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу 199/5431/20 з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2023 року справу вказану справу призначено до судового розгляду. 
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга підлягає  задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
Забезпечення позову - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема заборона вчиняти певні дії.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана із необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі                             № 381/4019/18).
Установлено, що спірне нерухоме майно, щодо якого позивачем заявлено вимоги про його поділ в порядку статей 70, 74 Сімейного кодексу України за умови доведення факту спільного проживання однією сім`єю, перебуває в іпотеці АТ «Альфа-Банку», яке перейменоване на АТ «Сенс Банк» на підставі іпотечних договорів № 095002/1 від 18 січня 2008 року та № 095030/1 від                     16 квітня 2008 року, за кредитними договорами, зобов`язання по яким не виконані позичальником ОСОБА_2 .
Також аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», яке перейменовано на АТ «Сенс Банк) до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 095002 від 18 січня 2008 року звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 095002/1 від 18 січня 2008 року, а саме квартиру АДРЕСА_3 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк» з укладенням від імені ПАТ «Укрсоцбанк» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, за ціною продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. В задоволенні інших вимог відмовлено.
Крім того, аналіз автоматизованої системи виконавчого провадження свідчить, що на день прийняття оскаржуваних судових рішень про забезпечення позову тривають виконавчі дії щодо стягнення на користь банку: 
ВП 60135896 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості в сумі 1 586 969,43 грн на підставі виконавчого листа                              № 755/14111/14-ц, виданого 26 квітня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва; при цьому в межах вказаного виконавчого провадження накладено арешт на все майно боржника.
ВП 61418209 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк заборгованості в сумі 2 675 362,55 грн на підставі виконавчого листа № 6-6525 виданого 09 серпня 2012 року Новозаводським районним судом м. Чернігова;
ВП 61417793 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості в загальній сумі 62 925,63 грн на підставі виконавчого листа № 6-1436/122, виданого 28 листопада 2012 року Новозаводським районним судом м. Чернігова.
Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом  встановлення заборони на відчуження нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці банку, на яке накладено арешт в межах виконавчого провадження, та на частину цього майна судовим рішенням звернуто стягнення, суди попередніх інстанцій не звернули належної уваги на співмірність застосованого заходу забезпечення позову із предметом та підставами поданого позову, не врахували негативні наслідки від вжиття такого заходу та безпосередній вплив на права та охоронювані законом інтереси третьої особи - АТ «Сенс-Банк».
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно в разі задоволення позову. Іпотека або арешт нерухомого майна, що накладається виконавцем у межах виконавчого провадження, мають ту ж саму мету. Тому іпотека або арешт, що зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно раніше, мають вищий пріоритет, ніж заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, які були зареєстровані пізніше. У цьому разі заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, не є перешкодою для реалізації майна, а покупець такого майна набуває право власності на нього вільним від зазначених обтяжень. Якщо ж майно не буде реалізоване, а іпотека буде припинена або буде знятий арешт, накладений виконавцем (зокрема, у випадку повного виконання боржником свого обов`язку), то заборона відчуження або арешт майна, накладені судом, і надалі виконуватимуть функцію забезпечення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17).
З огляду на наведене, застосований судом першої інстанції захід забезпечення позову у вигляді встановлення заборони на відчуження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, на яке вже було накладено арешт в порядку примусового виконання судового рішення та звернуто стягнення, не може вважатись допустимим заходом охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.
У контексті дотримання балансу прав та інтересів позивача, а також третіх осіб, права яких порушуються у зв`язку із застосуванням спірного заходу забезпечення позову, колегія суддів звертає увагу на необхідність дотримання загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Недобросовісність поведінки подружжя при поділі спільного майна, зловживання правами й наявність негативних наслідків для кредитора підлягають доказуванню на загальних підставах.
Подібний висновок висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги                      АТ «Сенс-Банк» отримали підтвердження під час касаційного перегляду, що свідчить про наявність підстав для скасування оскаржених судових рішень про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні зазначеної заяви, оскільки метою накладення арешту у цій справі є зупинення реалізації арештованого майна у рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 за відкритими виконавчими провадженнями.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 412 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права  вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Керуючись статтями 406, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська  від                  23 червня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від                    22 грудня 2022 року скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову  - відмовити.
Постанова набирає законної сили  моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	Є. В. Коротенко	
 	В. М. Коротун	
 	М. Ю. Тітов