ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5054/20  Номер провадження 22-ц/814/3643/23	Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2023 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації 
УСТАНОВИВ:
коротко змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про встановлення факту, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 є її особистою власністю та визнання за нею права власності на 1/2 частину транспортних засобів: УАЗ 33036, 1999 р.в., FORD TRANSIT, 1996 р.в., ВАЗ 211140, 2010 р.в., ВАЗ 21051, 1985 р.в., саморобний причіп, 1998 р.в., та стягнення із відповідача на її користь вартість 1/2 частини вказаних транспортних засобів в сумі 171 340,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 1998 року по 23 травня 2018 року. Під час перебування у шлюбі, 28 грудня 2010 року, був нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , але ця квартира не є спільним майном подружжя, оскільки подарована їй батьками на 30-річчя. Вважає, що вказана квартира є її особистою власністю, оскільки придбана за її особисті кошти, без участі відповідача.
За час перебування у шлюбі вони також придбали транспортні засоби на загальну суму 342 680,00 грн, які залишились в користуванні відповідача та підлягають поділу, як спільне майно подружжя.
23 грудня 2020 року представник позивача уточнив позовні вимоги та прохав стягнути з відповідача на користь позивачки вартість 1/2 частини вартості транспортних засобів: УАЗ 33036, 1999 р.в., FORD TRANSIT, 1996 р.в., ВАЗ 211140, 2010 р.в., саморобний причіп, 1998 р.в., 1982 р.в., оскільки у позивача немає потреби у визнанні за нею права власності на 1/2 частину вказаних транспортних засобів. (а.с. 97 т. 1)

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23.12.2020 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину транспортних засобів у зв`язку з відмовою позивача від позову. (а.с. 106-107 т. 1)
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23.12.2020 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що майно є особистою приватною власністю та про поділ спільного майна подружжя - відмовлено. (а.с. 108-113 т. 1)
Постановою Полтавського апеляційного суду від 25.02.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23.12.2020 – залишено без задоволення, рішення Київського районного суду м. Полтави від 23.12.2020 – без змін. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 23.12.2020 – задоволено, ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 23.12.2020 (якою закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину транспортних засобів) – скасовано, та справу направлено до Київського районного суду м. Полтави для продовження розгляду. (а.с. 167-175 т. 1)
13.05.2021 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 198-199 т. 1) та прохав суд визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину транспортних засобів: УАЗ 33036, 1999 р.в, шасі НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , поставлений на облік 05.10.2011; ВАЗ 211140, 2010 р.в, кузов № НОМЕР_3 , д.н.з НОМЕР_4 , поставлений на облік 01.07.2010; УАЗ 452Д, 1982 р.в., шасі № НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 , поставлений на облік 28.05.2014; саморобний причіп, 1998 р.в, шасі Б/Н, д.н.з. НОМЕР_7 , постановлений на облік 01.07.2000. Також, стягнути з відповідача вартість 1/2 частини автомобіля Ford Transit, 1996 р.в., кузов №  НОМЕР_8 , д.н.з  НОМЕР_9   (а.с. 198-199 т. 1) 

Ухвалою Верховного Суду від 26.04.2022 касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23.12.2020 та постанову Полтавського апеляційного суду від 25.02.2021 в частині вирішення вимог про визнання квартири особистою власністю – закрито. (а.с. 239-242 т. 1).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2023 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації – задоволено частково.
Визнано право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину транспортних засобів УАЗ 33036, 1999 р.в, шасі № НОМЕР_10 , д.н.з. НОМЕР_11 , поставлений на облік 05.10.2011; ВАЗ 211140, 2010 р.в, кузов № НОМЕР_3 , д.н.з НОМЕР_4 , поставлений на облік 01.07.2010; УАЗ 452Д, 1982 р.в, шасі № НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_12 , поставлений на облік 28.05.2014; саморобний причіп, 1998 р.в, шасі Б/Н, д.н.з. НОМЕР_7 , постановлений на облік 01.07.2000.
В іншій частині позову - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 420,40 грн судового збору.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
Із вказаним рішенням не погодилась позивач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі прохала рішення місцевого суду скасувати та ухвалити рішення, яким вирішити питання про поділ майна подружжя, в тому числі, автомобіля Ford Transit, 1996 р.в.
Вказувала на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначила, що місцевий суд не взяв до уваги правові висновки Верховного Суду, формально залишив її співвласником та фактично позбавив його можливості користуватися спірним майном. 
Щодо автомобіля Ford Transit зазначила, що після розірвання шлюбу відповідач без її згоди відчужив цей автомобіль, тому належним способом захисту є стягнення на її користь грошової компенсації за цей автомобіль.
Також, зазначила про необхідність стягнення на її користь судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 15 000 грн. 

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
Судом установлено, що сторони з 29 серпня 1998 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ним було розірвано на підставі рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 23 травня 2018 року.
Як вбачається з інформації, наданої Регіональним сервісним центром Головного сервісного центру МВС від 11 грудня 2020 року № 31/16-9-2687 (а.с. 92 т. 1), під час перебування сторін в шлюбі, ними було придбано наступні транспортні засоби, що були зареєстровані за відповідачем ОСОБА_2 :
саморобний причіп, 1998 р.в., шасі № Б/Н, номерний знак НОМЕР_7 , поставлений на облік 06.10.2000;
FORD TRANSIT, 1996 р.в., кузов № НОМЕР_8 , д.н.з НОМЕР_9 , поставлений на облік 28.12.2001 перереєстрований на іншу фізичну особу 02.09.2020;
ВАЗ 211140, 2010 р.в., кузов № НОМЕР_3 , д.н.з НОМЕР_4 , поставлений на облік 01.07.2010;
УАЗ 33036, 1999 р.в., шасі № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , поставлений на облік 05.10.2011;
УАЗ 452Д, 1982 р.в., шасі № НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 , поставлений на облік 28.05.2014.
Відповідно до вимог ст. 60 СК України вказані транспортні засоби є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.
Враховуючи обставини справи та визнання позову відповідачем, місцевий суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання права власності за позивачем на частину транспортних засобів.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача частини вартості автомобіля FORD TRANSIT, 1996 р.в., місцевий суд виходив з того, що дана вимога вже була предметом розгляду в даній справі та ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини вартості спільного майна, а саме транспортних засобів. До переліку транспортних засобів також входив і автомобіль FORD TRANSIT. За таких обставин, місцевий суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даної вимоги.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача судом першої інстанції стягнуто судовий збір за подачу позову у сумі 420,40 грн.
Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої статей 3, 15, 16 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 370 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно з частиною третьою статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Отже, спільне майно подружжя можна поділити шляхом встановлення режиму спільної часткової власності або встановлення режиму приватної власності на конкретну річ для кожного з подружжя (поділити в натурі).
Транспортні засоби є рухомим майном та одночасно неподільною річчю. 
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:
- у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна;
- у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні;
- у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн;
- у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489 530 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка під час розгляду справи у суді першої інстанції заявила вимоги про визнання за нею права власності на 1/2 частину транспортних засобів, крім автомобіля Ford Transit, який відповідач відчужив 02.09.2020 після розірвання шлюбу між ними, та за який позивачка прохала стягнути з відповідача грошову компенсацію. 
Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, місцевий суд вірно визнав за позивачкою право власності на 1/2 частину транспортних засобів: УАЗ 33036, д.н.з. НОМЕР_11 ; ВАЗ 211140, д.н.з НОМЕР_13 ; УАЗ 452Д, д.н.з. НОМЕР_12 ; саморобний причіп д.н.з. НОМЕР_7 .

В зазначеній частині рішення місцевого суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими. В цій частині місцевий суд ухвалив рішення у відповідності із заявленими позовними вимогами. 
Разом із тим, відмовляючи у стягненні грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля Ford Transit, 1996 р.в., кузов № НОМЕР_8 , д.н.з НОМЕР_9 , місцевий суд не врахував вимоги ст. 13 ЦПК України. 
Дійсно, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23.12.2020 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено з тих підстав, що нею не було доведено середньої вартості такого автомобіля. (а.с. 106-113 т. 1) 
На стадії підготовчого розгляду справи, скориставшись своїми процесуальними правами, передбаченими п. 2 ч. 2 ст. 49  ЦПК України, позивач змінила свої позовні вимоги, що обґрунтовувала обставиною відчуження відповідачем 02.09.2020 без її згоди спільно нажитого майна - автомобіля Ford Transit, та прохала суд стягнути грошову компенсацію вартості вказаного автомобіля. (а.с. 198-199 т. 1)
Місцевий суд належним чином вказану обставину не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23.12.2020 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості автомобілів було відмовлено.
За даних обставин справи відмова місцевого суду в задоволенні позовних вимог про визнання права власності не була перешкодою для позивачки змінити свої позовні вимоги на стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля Ford Transit, 1996 р.в., д.н.з НОМЕР_9 . 
З матеріалів справи вбачається, а саме з висновку експерта № 2122 від 26.12.2022 (а.с. 7-14 т. 2), що вартість 1/2 автомобіля Ford Transit, 1996 р.в., д.н.з НОМЕР_9 складає 49 593,42 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.
В даній частині апеляційна скарга є обґрунтованою. 
висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. п. 3,4 ч. 1 ст. 376  ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладені висновки апеляційного суду, рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за автомобіль Ford Transit, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо перерозподілу судових витрат.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. (ч. 3 ст. 141 ЦПК України)

За результатом апеляційного перегляду справи позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені в наступній частині: визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя (автомобілів) та стягнення грошової компенсації у розмірі 1/2 вартості автомобіля Ford Transit.
За подачу позову до суду ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у сумі: 420,40 грн, 1 713,40 грн (а.с. 6-7, 48-49 т. 1) та 2 974,60 грн (а.с. 53, 55 т. 1). За подачу позовної заяви в частині вимоги про визнання права власності на 1/2 частину автомобілів підлягав сплаті судовий збір у сумі 1 713,40 грн (1% від ціни позову – 171 340,00 грн), що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі, так як ці вимоги задоволено повністю. Інша частина сума судового збору, сплачена за подачу позову до суду, відшкодуванню позивачу не підлягає з підстав відмови у задоволенні позову в цій частині рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23.12.2020, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 25.02.2021.
За подачу апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 23.12.2020 та рішення Київського районного суду м. Полтави від 23.12.2020  ОСОБА_1  був сплачений судовий збір у загальній сумі 3 831 грн (1 261,50 + 2 569,50) (а.с. 129-130,136-137 т.1). Судовий збір за оскарження ухвали станом на час подачі апеляційної скарги (2021 рік) становив 454 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі, оскільки постановою Полтавського апеляційного суду від 25.02.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю ухвалу було задоволено, ухвалу скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 175 т. 1). Судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за оскарження рішення Київського районного суду м. Полтави від 23.12.2020 (3 831 - 454 = 3 377) відшкодуванню не підлягає, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 на вказане рішення була залишена без задоволення. (а.с. 175 т. 1)
За подачу касаційної скарги на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23.12.2020 та постанову Полтавського апеляційного суду від 25.02.2021 ОСОБА_1 сплачено судовий збір: 908 грн + 4 200,40 грн (а.с. 206, 218 т. 1). Вказані витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки ухвалою Верховного Суду від 26.04.2022 касаційне провадження за її апеляційною скаргою було закрито (а.с. 239-242 т. 1).
За подачу апеляційної скарги на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20.04.2023 ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у сумі 3 153,00 грн (а.с. 36 т. 1). Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги (тільки в частині стягнення грошової компенсації у розмірі 1/2 вартості автомобіля Ford Transit у сумі 49 593,42 грн), з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму судового збору, яка підлягала сплаті за подачу апеляційної скарги тільки в цій частині, а саме: 1 362 грн (із розрахунку: 908 грн х 150%). 
За проведену у справі судову автотоварознавчу експертизу ОСОБА_1 було сплачено 4 530,48 грн. Вказані витрати є реальними, фактично понесеними та підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами (а.с. 6-14 т. 2), висновок експерта покладений судом в основу доказування у справі, а тому такі витрати підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у повному обсязі.
Підсумовуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрат зі сплати судового збору у загальній сумі 3 529 грн (1 713,40 + 454 + 1 362). Рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2023 року в частині стягнення з відповідача  ОСОБА_2  на користь позивачки ОСОБА_1  судового збору у сумі 420,40 грн слід змінити, стягнувши 3 529 грн.
Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2023 року - задовольнити частково. 
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за автомобіль Ford Transit, 1996 р.в., кузов № НОМЕР_8 , д.н.з НОМЕР_9 – скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості автомобіля Ford Transit, 1996 р.в., кузов № НОМЕР_8 , д.н.з НОМЕР_9 , у сумі 49 593,42 грн.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору у сумі 420,40 грн змінити, стягнувши суму судового збору у розмірі 3 529 грн.
В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2023 року – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертизи у сумі 4 530,48 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 14 грудня 2023 року.

Головуючий суддя                                                          П.С. Абрамов

Судді                                                                         С.Б. Бутенко

В.П. Пікуль