П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/28481/23 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Окис Тетяна Олександрівна 
Суддя-доповідач:  Боровицький О. А. 
28 листопада 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Курка О. П. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити. Додатково зазначив, що позивач, уважаючи, що рішення суду не виконано, вийшов за межі резолютивної частини рішення суду у справі №240/6458/20, тому що ним не було зобов`язано пенсійний орган здійснювати нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, з 01 жовтня 2022 у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, встановленим Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 жовтня 2022 року з урахуванням наступних змін. Уважає, що вказані вимоги є, по суті, новими та не вирішеними на час прийняття рішення суду у справі № 240/6458/20, а тому зазначені у позовній заяві вимоги повинні розглядатися в іншому позовному провадженні.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з приписів п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у справі №240/6458/20 задоволено позов ОСОБА_1 , визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 02 жовтня 2019 року як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 02 жовтня 2019 року нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, встановленим законом про Державний бюджет України на відповідний рік та вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою від 08 червня 2021 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №65726200 з виконання виконавчого листа №240/6458/20 виданого 03 березня 2021 року.
06 січня 2023 року державний виконавець звернувся до боржника (ГУ ПФУ в Житомирській області) з вимогою надати інформацію щодо виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у справі №240/6458/20.
14 січня 2023 року у відповідь на вказану вимогу, листом №0600-0304-8/4713 ГУ ПФУ в Житомирській області повідомило, що ОСОБА_1 проведено перерахунок підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам із урахуванням її зміни на відповідний рік (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) з 02 жовтня 2019 року виходячи з двох мінімальних заробітних плат, тобто – 4173,00 грн, з 01 січня 2020 року – 4723,00 грн, з 01 вересня 2020 року – 5000,00 грн, з 01 січня 2021 року – 6000,00 грн, з 01 грудня 2021 року – 6500,00 грн. З 01 лютого 2022 року виплата пенсії буде здійснюватися у розмірі визначеному на виконання рішення суду. Рішення суду виконано добровільно в межах наданих компетенції та фінансування. Суми коштів, нарахованих на виконання рішень судів, включаються до Реєстру судових рішень підсистеми «Реєстр судових рішень» ІКІС ПФУ в порядку черговості надходження рішень до боржника. Інформацію про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у справі №240/6458/20 та про суму нарахованих, але невиплачених коштів (потребу) надано Пенсійному фонду України шляхом включення до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (IKIC ПФУ)… Головним управлінням в межах наданої компетенції проведено комплекс заходів для повного та неухильного виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у справі №240/6458/20. Виплата заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування пенсійних виплат за судовим рішенням, може бути проведена за умови надходження бюджетного фінансування Пенсійному фонду України.
ГУ ПФУ в Житомирській області листом від 02 серпня 2023 року №0600-0304-8/80577 надало відповідачу інформацію про виконання рішень суду, зокрема і щодо ОСОБА_1 , якій у липні 2023 року виплачено заборгованість у сумі 236864,78 грн.
17 серпня 2023 року державний виконавець, керуючись вимогами пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у ВП №65726200, оскільки згідно повідомлення ГУ ПФУ в Житомирській області рішення суду виконано фактично, а саме нараховано та виплачено підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з законом про Державний бюджет України на відповідний рік).
Вважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 подала цей позов до суду.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно та за відсутності доказів, які б підтверджували факт належного повного виконання судового рішення, а державний виконавець, приймаючи таку постанову, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, встановлені чинним законодавством. Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками враховуючи наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі – Закон України № 1404-VIII).
У частині 1 статті 1 цього Закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частинами 1 та 5 статті 26 Закону України № 1404-VIII передбачено, що за заявою стягувача виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений статтею 63 Закону № 1404-VIII.
Так, згідно з названою правовою нормою за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, – протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною 2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Отже, чинним законодавством визначено певний порядок та механізм виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії. Так, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру.
Суд також звертає увагу на те, що відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно зі статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України; судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом України № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені названим Законом заходи в межах встановлених повноважень.
Як установлено судом апеляційної інстанції, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.06.2020 у справі № 240/6458/20 визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області неправомірними та зобов`язано здійснити з 02.10.2019 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). Рішення набрало законної сили 07.08.2020.
Так, зокрема, розрахунок підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII здійснювався у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет» на відповідний рік за весь час дії до моменту виконання рішення суду, а саме – з початку виникнення спірних правовідносин (02.10.2019) по січень 2022 року.
Як встановлено судом, на виконання рішення суду Головним управлінням ОСОБА_1 проведено перерахунок підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст. 39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам згідно із законом «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, з 02.10.2019 виходячи з розміру двох мінімальних заробітних плат по 31.12.2019 – 8346,00 грн. (4173 грн. х 2), з 01.01.2020 по 31.08.2020 – 9446 грн. (4723 грн. х 2), з 01.09.2020 – 10000,00 грн. (5000,00 грн. х 2), з 01.01.2021 – 12000,00 грн. (6000,00 грн. х 2), з 01.12.2021 – 13000,00 грн. (6500,00 грн. х 2). Сума донарахованих коштів за період з 02.10.2019 по 31.01.2022 складає 236864,78 грн. (копія розрахунку суми заборгованості додається). З 01.02.2022 виплата пенсії здійснюється з урахуванням призначеної надбавки згідно Рішення суду.
Тому, на виконання рішення суду за період з 02.10.2019 по 31.01.2022 нарахована доплата в розмірі 236864,78 грн., яка виплачена у липні 2023 року разовим дорученням. 
Тобто, Головним управлінням повно та неухильно виконало рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/6458/20 (як в частині нарахування, так і в частині виплати) в межах і спосіб визначений чинним законодавством, як це передбачено частиною другою ст.19 Конституції України.
Крім того, суд звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду № 6-р/2018 від 17.07.2018 та постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 (у зразковій справі №240/4937/18) відновлено право на нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у відповідності до ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". У вказаних справах розглядалося лише питання відновлення такого права в межах спірних правовідносин, а не розрахунок такого підвищення в подальшому (у зв`язку зі зміною розміру мінімальної заробітної плати).
Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу зауважує, що при розгляді справи № 240/6458/20 Житомирським окружним адміністративним судом не розглядалось питання розрахунку підвищення в подальшому, оскільки такі вимоги є передчасними.
В даному випадку суд апеляційної інстанції зазначає, що ключовим правовим питанням у даній справі, є право позивача на нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у відповідності до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки обов`язковою умовою надання судового захисту є наявність порушеного права.
Відповідно, питання щодо розрахунку підвищення в подальшому є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, що рішенням суду зобов`язано Управління здійснити з 02.10.2019 нарахування та виплату підвищення до пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст. 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). В даному рішенні немає зобов`язання здійснювати нарахування та виплату підвищення до пенсії що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (в подальшому при зміні мінімальної заробітної плати).
Крім того, при формуванні позовної заяви позивач, фактично, вийшов за межі резолютивної частини рішення суду, зобов`язуючи здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, з 01.10.2022 у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, встановленим Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.10.2022 з урахуванням наступних змін. Вказані вимоги судом не вирішувались у справі № 240/6458/20.
А тому, враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені у позовній заяві вимоги повинні розглядатися в іншому позовному провадженні, оскільки рішення суду виконано Головним управління Пенсійного фонду України у Житомирській області відповідно до його мотивувальної та не виходячи за межі резолютивної частин.
Згідно із ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12.05.2020 у справі №699/373/17, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) міжпозивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.
Аналогічна позиція викладена також в постанові Верховного Суду 13.07.2020 у справі № 620/3960/19.»
А тому, враховуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області рішення суду виконало в повному обсязі, а тому, питання щодо застосування розрахункової величини мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 01.10.2022 в розмірі 6700,00 грн., повинно розглядатися в новому позовному провадженні.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду у справі № 240/6458/20 Головним управління було:
- нараховане за період з 02.10.2019 по 31.01.2022 вищевказане підвищення в розмірі 236864,78 грн. та виплачено в липні 2023 року;
- нараховане позивачу з 01.02.2022 вищевказане підвищення до пенсії, в розмірі двох мінімальних заробітних плат (13000 грн).
Отже, рішення суду щодо нарахування з 02.10.2019 підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, станом на
01.02.2022 було виконано, а в частині виплати нарахованого підвищення рішення було виконано в липні 2023 року.
Зазначене свідчить про те, що станом на липень 2023 року було фактично виконано в повному обсязі рішення суду у справі № 240/6458/20 згідно з виконавчим документом.
А тому, твердження позивача про те, що рішення суду у справі № 240/6458/20 з 01.10.2022 року виконується не правильно в частині нарахування та виплати розміру зазначеної доплати стосується правовідносин, які виникли у стягувача з боржником з 01.10.2022, стосуються обмеження органом пенсійного фонду розміру пенсії, яка виплачується позивачу, і не охоплювались спором, що був вирішений судом у вказаній справі являється безпідставним і необгрунтованим. 
Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що головним державним виконавцем Корнєєвим М.М. було вчинено усіх необхідних дій для встановлення факту повного виконання рішення суду Головним управлінням  Пенсійного фонду України у Житомирській області (як в частині нарахування, так і в частині виплати заборгованості), що і стало підставою для винесення постанови про закриття виконавчого провадження № 65726200 від 17.08.2023.
Враховуючи вищезазначене суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова про закриття виконавчого провадження № 65726200 від 17.08.2023 є законною та обґрунтованою.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315  КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою  у задоволені адміністративного позову відмовити. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.  

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Шидловський В.Б.    Курко О. П.