УХВАЛА

25 жовтня 2023 року 
м. Київ
справа №640/4506/20
адміністративне провадження № К/990/33790/23  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Білак М.В., Губської О.А., 
перевіривши касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі №640/4506/20 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків прокурора міста Києва від 24.01.2020 №161к про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади;
- поновити ОСОБА_1 на займаній посаді прокурора в Київській місцевій прокуратурі №3 міста Києва або на посаді, яка відповідає тій посаді з якої звільнено позивача в прокуратурі міста Києва з 29.01.2020;
- стягнути з прокуратури міста Києва на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 29.01.2020 по дату винесення судового рішення;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на займаній посаді в Київській місцевій прокуратурі №3 міста Києва та стягнення середнього заробітку за один місяць.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Заявник, посилаючись на положення пункту 1, 2 та 3 частини четвертої  статті 328 КАС України, зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, а також відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Предметом спору цій справі, зокрема, є правомірність звільнення позивача на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII з посади прокурора місцевої прокуратури, у зв`язку з неподанням ним заяви про переведення на посаду в окружну прокурору та про намір пройти атестацію. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
За приписами пункту 6 частини першої  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій  статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій застосували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26 листопада 2020   року у справі № 200/13482/19-а, від 24 вересня 2021 року у справі № 140/3790/19, від 29 вересня 2021 року у справі № 640/24727/19, від 04 квітня 2023 року у справі № 640/23556/19, в яких Суд указав, що  підставою для звільнення прокурора є настання однієї з підстав, визначених у підпунктах 1-4 пункту 19 цього розділу, зокрема й неподання прокурором у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію; і Закон не вимагає додаткової підстави для звільнення.
Відповідно до пункту 10 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Верховний Суд звернув увагу, що саме неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію в силу вимог пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ є підставою для звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 26 листопада 2020 року у справі № 200/13482/19-а, та від якої, на думку позивача, необхідно відступити. 
При цьому слід зазначити, що відступ - це інший підхід до застосування тієї ж норми права у подібних правовідносинах, щодо якої такий висновок сформовано.
Крім того, необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.
Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.
Також причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, помилковість тощо).
Враховуючи, що скаржником не обґрунтовано необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України. Натомість, судами попередніх інстанцій справу вирішено з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах № 200/13482/19-а, № 140/3790/19, № 640/24727/19, № 640/23556/19, які відповідають усталеній практиці Верховного Суду у зазначеній категорії спорів та вирішують зазначену проблематику.
Також, є безпідставним посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24 квітня 2019 року у справі №815/1554/17, від 16 травня 2019 року у справі №820/10744/15, від 04 липня 2019 року у справі №2а-108/12/2670, від 15 квітня 2020 року у справі №818/572/16, та від 30 листопада 2020 року у справі №815/7055/16, оскільки такі постанови є нерелевантними до вказаної справи з огляду на те, що спірні правовідносини не врегульовані Законом №113-ІХ, а виникли до набрання ним чинності.
Крім того, посилання скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах спростовується наявністю висновків у даній категорії спорів, та застосування таких висновків судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та    незгоди з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, з огляду на що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі №640/4506/20 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                      В. Е. Мацедонська 

Судді                                                                                                          М. В. Білак

                                                                                                                   О. А. Губська