ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6375/23 Справа № 185/10120/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І.С. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Максюти Ж.І.
суддів - Барильської А.П., Городничої В.С.
за участю секретаря - Ніколиної А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2023 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини,- 

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась з позовом до відповідача про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на своє утримання до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. 
В обґрунтування позовної заяви позивачка посилалася на те, що з відповідачем вони перебували у шлюбі з 08.01.2020 року по 14.09.2022 року.
Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні.
Тому просила, стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною три річного віку.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини — задоволені частково.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 листопада 2022 року і до досягнення дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
В решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на те, що рішення суду незаконне, необґрунтоване та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки судом першої інстанції неправильно досліджено та оцінено докази, неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка незабезпечена прожитковим мінімумом. Однією із мов закону стосовно надання права на утримання дружини є змога чоловіка таку матеріальну допомогу надавати.
Вважає, що позивачка неофіційно працює в салоні краси, вона не є непрацездатною та отримує дохід, а тому вона не є особою яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ст. 75 СК України.
Зазначає те, що у нього відсутня можливість надавати матеріальну допомогу, у зв`язку з тим, що у нього інша сім`я, де також народилася дитина, яку він повинен забезпечувати.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач є батьком дитини, дитина мешкає разом із матір`ю, позивачка не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отже вона потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст. 84 СК України. 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину. Позивач має офіційне працевлаштування, щомісячний дохід, отже відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дружині на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку і це не буде для відповідача надмірним тягарем, враховуючи розмір його доходів.
Водночас, визначаючи розмір частки доходу відповідача, який необхідно стягнути на користь позивача, суд прийняв до уваги, що на утриманні відповідача перебуває його дружина – ОСОБА_1 , яка перебуває у відпустці в зв`язку з пологами, не працює.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Частини 2, 4, 6 статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.
Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши надані ОСОБА_1 докази, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що відповідачем є працездатним, доказів для звільнення його від обов`язку утримувати дружину суду не надано
Інших доказів, які б свідчили про неможливість стягнення з відповідача аліментів у визначеному судом розмірі ОСОБА_1 суду не надано.
Колегія суддів зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім, тому з огляду на встановлені у справі обставини, визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання дружини, а саме 1/8 від доходу відповідача, не порушує інтереси сторін.
Визначений розмір аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку відповідає обставинам справи та матеріальному становищу відповідача, який не надав належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості надавати матеріальну допомогу матері дитини у визначеному судом розмірі.
Згідно з частиною третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Таким чином, загальний розмір відрахувань, які підлягають стягненню з відповідача не порушують вимог закону.
Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що сторони не позбавлені можливості згодом, після визначення розміру аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (стаття 192 СК України).
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                  Ж.І. Максюта 

Судді:                  А.П. Барильська

В.С. Городнича