КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 759/14126/14                                     Головуючий у суді першої інстанції - Сенько М.Ф.
Номер провадження № 22-ц/824/14497/2023                                    Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2023 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді:          Яворського М.А.,
суддів:                               Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк», подану представником Гладиш Ярославою Миколаївною, на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження заінтересована особа: ПАТ «УкрСиббанк», Приватний виконавець виконавчого кругу м. Києва Бережний Ярослав Вікторович,-
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого кругу м. Києва Бережного Я.В. та просила визнати дії приватного виконавця виконавчого кругу м. Києва Бережного Я.В. по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 від 03 жовтня 2021 року незаконними; визнати бездіяльність приватного виконавця виконавчого кругу м. Києва Бережного Я.В. щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 згідно п. 1.3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» незаконною.
 Скарга мотивована тим, що 23 січня 2015 року у даній справі було винесено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість в розмірі 15 923, 48 доларів США. В подальшому були видані виконавчі листи на примусове виконання вказаного рішення суду.
Заявник вказувала, що виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 перебував на виконанні у ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві з 17 липня 2015 року по 20 вересня 2021 року, а про стягнення заборгованості з неї - й досі перебуває на виконанні у ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві.
Посилалась на те, що листом від 14 травня 2019 року вона повідомила стягувача ПАТ «УкрСиббанк» про смерть її чоловіка ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відтак, на момент винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження - 06 жовтня 2021 року - боржник вже помер, однак виконавець протиправно відкрив виконавче провадження та в подальшому звернувся до суду із заявою про заміну вибулої сторони її правонаступником.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено.
Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого кругу м. Києва Бережного Я.В. щодо винесення ним постанови від 06 жовтня 2021 року про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 та скасовано вказану постанову.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник АТ «УкрСиббанк» - Гладиш Я.М. подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що ОСОБА_1 , не є стороною виконавчого провадження НОМЕР_2, доказів оформлення спадщини при зверненні до суду не надала. Таким чином, заявник, як спадкоємець, після смерті ОСОБА_2 не була залучена стороною виконавчого провадження, заяву про заміну боржника у виконавчому провадженні не подала, а отже не є суб`єктом права на подання такої скарги в порядку статті 447 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргою на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Представник банку наголошує, що при пред`явлені виконавчого листа №759/14126/14-ц до виконання, підстави для повернення без прийняття (ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження») були відсутні, тому приватний виконавець відкриваючи виконавче провадження НОМЕР_2 діяв правомірно, а для закриття виконавчого провадження, у зв`язку зі смертю, підстав не було, оскільки смерть боржника в даних відносинах допускає правонаступництво.
Крім того зазначає, що вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, зокрема й заміни сторони виконавчого провадження, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.
Враховуючи викладене, апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою залишити вимоги скарги ОСОБА_1 без задоволення, здійснити розподіл судових витрат.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Сторони у справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи ( а.с. 65-72 т.2) до суду апеляційної інстанції не з`явилися.  
У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору на загальну суму 127 276 грн 36 коп.
15 травня 2015 року судом  видано  позивачу справі ПАТ «УкрСиббанк»  виконавчі листи у даній справі №759/14126/14-ц.
З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2   з 17 липня 2015 року по 19 червня 2019 року знаходився на виконанні у ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, за яким проводилось стягнення зі ОСОБА_2 (а.с. 169-170 т.1).
В подальшому стягувачем - ПАТ «УкрСиббанк» вказаний виконавчий лист був пред`явлений 06 жовтня 2021 року до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Бережному Я.В.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В ВП НОМЕР_2 від 06 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження згідно виконавчого листа №759/14126/14-ц та проведено ряд виконавчих дій.
У зв`язку з отриманням витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про смерть було встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Я.В. звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а саме боржника ОСОБА_2 правонаступником на ОСОБА_1 .
Ухвалою Святошинського районного  суду міста Києва від  08 грудня 2021 у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено (а.с. 238- 239 т.1).
22 листопада 2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. про відкриття виконавчого провадження  ВП НОМЕР_2  від 06 жовтня 2021 року щодо солідарного стягнення боргу на користь ПАТ «УкрСиббанк».
Вирішуючи подану ОСОБА_1 скаргу на дії приватного виконавця та задовольняючи її в частині скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 06 жовтня 2021 року,  суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що приватний виконавець помилково відкрив виконавче провадження, оскільки на час відкриття виконавчого провадження боржник ОСОБА_2 помер. 
Обґрунтовуючи даний висновок суд зазначив, що згідно п. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Отже підстав для відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 були відсутні. А якщо виконавець вже відкрив виконавче провадження стосовно померлої особи, то виконавець повинен був закінчити виконавче провадження на підставі 1,3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», дізнавшись про більш ранню смерть боржника.
Відтак суд виснував, що дії приватного виконавця виконавчого кругу м. Києва Бережного Ярослава Вікторовича щодо винесення ним постанови від 06 жовтня 2021 року про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2 є неправомірними, а вказана постанова підлягає скасуванню.
Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про задоволення поданої скарги не  відповідає з огляду на наступне.
У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.
У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно частини першої статті 448 ЦПК Українискарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Згідно статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону (частина перша статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).
Частиною п`ятою статті статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Частинами першою, другою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.
Разом із тим, ч.4 ст.4 даного Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;  боржника визнано банкрутом;  Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; юридичну особу - боржника припинено;  виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;  виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;  виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;  Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку;  відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.
Також, статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження»  визначено, що  виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:  стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;  стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;  у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;  боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;  відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;  відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Згідно до 5  Розділу ІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України
29.09.2016 № 2832/5) - У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Аналіз вище вказаних норм матеріального права свідчить про те, що приватний виконавець фактично зобов`язаний, згідно до ч.2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», прийняти до виконання виконавчий документ, який відповідає за  формою та змістом вимогам, зазначеним у ст. 4  вказаного Закону, та за відсутності обставин, визначених ч.4 ст.4 Закону України України «Про виконавче провадження», відкрити виконавче провадження та здійснити визначенні зазначеним Законом процесуальні дії.
Так, із матеріалів справи вбачається,  що приватнимвиконавцем  виконавчого округу м. Києва Бережним  Я.В  у відповідності до положень ч.2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 5 розділу ІІІ «Інструкції…» після отримання 06 жовтня 2021 року заяви від стягувача ПАТ «УкрСиббанк» та виконавчого листа, правомірно, винесено 06 жовтня 2021 року постанову про відкриття виконавче провадження щодо стягнення зі ОСОБА_2 боргу за виконавчим листом №759/14126/14-ц від 15 травня 2015 року.
Висновок суду щодо неправомірності дій приватного виконавця  в частині винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за обставин смерті боржника 15 липня 2017 року з посиланням на ст. 25 ч. 4 ЦК України, колегія суддів вважає помилковим, оскільки  Закон України «Про виконавче провадження» вказані обставини врегульовує в статті 39 даного Закону.
Так, згідно до п.3 ч.1 ст. 39 вказано Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі  припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.
  Велика Палата Верховного Суду  у постанові від 11 жовтня 2023 року, справа № 523/2357/20, зазначила, що «Виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва (пункт 3 частини першої статті 49 Закону N 606-XIV).
 При цьому пунктом 1 частини першої статті 37 Закону N 606-XIV було передбачено, що виконавче провадження підлягає обов`язковому зупиненню у разі смерті боржника, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.
 Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
У пункті 5 частини першої статті 34 цього Закону визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.
 Виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника (пункт 3 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).»
Спірні правовідносини у справі, яка переглядається апеляційним судом, допускають правонаступництво, а тому державний виконавець відкривши виконавче провадження, повинен був зупинити  виконавче провадження та вирішити питання про залучення правонаступників.
Із матеріалів справи вбачається, що приватний виконавець дотримався вище вказаних положень Закону України «Про виконавче провадження». 
Так,   відкривши 06 жовтня 2021 року виконавче провадження, та отримавши 02 листопада 2021 року заяву стягувача - АТ «УкрСиббанк»  про смерть боржника ОСОБА_2 (а.с. 143 т.1),  подав до Святошинського районного суду міста Києва заяву про заміну сторони виконавчого провадження (а.с. 134-137 т.1).   
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі у рішенні "Глоба проти України" № 15729/07 від 05 липня 2012 року зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом  неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення у даній справі.
 Керуючись  ст. 3, 4, 24, 39 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «УкрСиббанк», подану представником Гладиш Ярославою Миколаївною, задовольнити.
Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 27 січня 2022 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким  скаргу  ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого кругу м. Києва Бережного Ярослава Вікторовича від 06 жовтня 2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 залишити без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Текст постанови складено 22 листопада 2023 року. 
 
Головуючий суддя :                                                  М.А.Яворський 
Судді                                                                        Т.Ц.Кашперська 
                                                                               В.О.Фінагеєв