ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" жовтня 2023 р.           Справа№ 910/3243/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тищенко А.І.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Михальської Ю.Б. 
 
секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 03.10.2023,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція"
на рішення Господарського суду міста Києва
від 29.05.2023 (повний текст складено 20.06.2023)
у справі № 910/3243/23 (суддя Удалова О.Г.)
за позовом Корпорації «ТСМ ГРУП»
до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 
про стягнення 2  756  437,70 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року Корпорація "ТСМ ГРУП" звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 2 756 437,70 грн, з яких: 1 732 121,64 грн основного боргу, 556 881,86 грн пені, 51 821,30 грн 3% річних, 415 612,90 грн втрат від інфляції.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 03/19 від 27.06.2019 в частині оплати виконаних позивачем робіт у встановлений договором строк.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2023 у справі №910/3243/23 позовні вимоги задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Корпорації "ТСМ ГРУП" 1 732 121,64 грн основного боргу, 556 881,86 грн пені, 51 821,30 грн 3% річних, 415 612,90 грн втрат від інфляції, а також 41 346,57 грн судового збору.
Суд першої інстанції виходив з встановлених обставин стосовно неналежного виконання відповідачем обов`язку з оплати виконаних позивачем робіт. При цьому судом не взято до уваги посилання відповідача на те, що його обов`язок з оплати виконаних робіт є обставиною непереборної сили.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення частково та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в розмірі 51821,30 грн та пені в розмірі 556881,86 грн залишити без задоволення.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не повно з`ясував всі фактичні обставини справи та не дослідив докази, що мають значення для справи в частині розгляду клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені та 3% річних. 

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін, наголошуючи на законності і обґрунтованого оскаржуваного рішення.

Явка представників у судове засідання 

У судове засідання 03.10.2023 представник відповідача не з`явився, водночас, 02.10.2023 та 03.10.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів суду від ДП «НАЕК «Енергоатом» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на дату після 15.11.2023.
Клопотання обґрунтовано неможливістю явки представника у судове засідання з огляду на введення воєнного стану на території України та систематичних повітряних тривогах, які оголошуються по всій території Миколаївської області (по місцезнаходженню апелянта).
Частиною 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Згідно пункту 2 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.
За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем у даній справі аналогічного змісту клопотання про відкладення подавалось перед попереднім судовим засіданням, яке мало відбутись 19.09.2023.
При цьому, суд наголошує, що в апеляційній скарзі відповідач виклав свою правову позицію, а у матеріалах справи наявні всі необхідні докази для її розгляду по суті. 
Скаржник у своїх клопотаннях про відкладення розгляду справи не наголошує на обставинах, які, з огляду на доказове наповнення матеріалів справи, та викладення відповідачем своєї правової позиції у апеляційній скарзі, перешкоджали б суду здійснити її розгляд без участі представника відповідача. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що учасник справи, який в силу норм статті 42 Господарського процесуального кодексу України зобов`язаний сприяти суду в своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, не був позбавлений права, у зв`язку з тимчасовою забороною перевезення пасажирів між областями і містами, заявити у відповідності до статті 197 Господарського процесуального кодексу України клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у тому числі, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
За вищенаведених обставин справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, 27.06.2019 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" (замовником) та Корпорацією «ТСМ ГРУП» (генеральний підрядник) укладено договір № 03/19 на виконання комплексу робіт (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого генеральний підрядник зобов`язався за завданням замовника з дотримання вимог законодавства виконати комплекс робіт з теми: «ВП Южно-Українська АЕС. Комплекс інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту. Технічне переоснащення КПП-3. АКЗТ. Постачання обладнання, будівельно-монтажні роботи та пусконалагоджувальні роботи» в цілому або за етапами в обсягах та у строки, що зазначені у графіку виконання робіт (додаток № 2) та у відомостях робіт (додаток № 4) до вказаного договору.
Умовами договору також передбачено:
- генеральний підрядник здає в обумовлені терміни виконані роботи замовнику, за свій рахунок усуває дефекти, що виявились в процесі виробництва робіт і в межах гарантійного терміну експлуатації. Замовник зобов`язався прийняти роботи та сплатити виконані роботи ( п. 1.3.);
- договірна ціна робіт, доручених до виконання генеральному підряднику, визначена протоколом угоди про договірну ціну (додаток №1) і складає: 45096149,03 грн у тому числі ПДВ 7516024,84 грн. у тому числі: 2.1.1. постачання обладнання: 40  684  328, 10 грн з ПДВ; 2.1.2. будівельно-монтажні роботи 3749680,,0 грн з ПДВ; 2.1.3. пусконалагоджувальні роботи 1662140,93 грн з ПДВ Джерело фінансування - власні кошти ДП «НАЕК «Енергоатом» (п. 2.1.);
- терміни виконання робіт визначені в графіку виконання робіт, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 3.1);
- оплата за виконані роботи здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок генерального підрядника після підписання сторонами довідки про вартість виконаних робіт за формою КБ-3, складеної на підставі актів виконаних робіт за формою КБ-2В протягом 45 банківських днів (п.п. 4.1.1.);
- приймання актів виконаних робіт здійснюється за формою КБ-2В до 25 числа поточного місяця, приймання довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3 - до 28 числа поточного місяця (п. 5.10);
- договір набуває чинності з дати підписання договору сторонами та скріплення його печатками й діє до 15.12.2020.
При укладенні договору сторонами також погоджено: додаток № 1 (протокол угоди про договірну ціну); додаток № 2 (графік виконання робіт); додаток № 3 та № 4 (договірну ціну); додаток № 5 (відомості обсягів робіт та специфікація обладнання).
Додатковою угодою № 1 від 12.11.2019 сторонами внесено зміни до договору в частині ціни договору.
Додатковою угодою № 2 від 15.05.2020 сторонами внесено зміни до графіку виконання робіт та продовжено дію договору до 30.03.2021.
Додатковою угодою № 3 від 15.09.2020 сторонами внесено зміни до графіку виконання робіт.
Додатковою угодою № 4 від 17.11.2020 сторонами внесено зміни до графіку виконання робіт та продовжено дію договору до 31.12.2021, а також погоджено новий графік виконання робіт.
Додатковою угодою № 5 від 24.05.2021 сторонами внесено зміни до графіку виконання робіт, а також погоджено новий графік виконання робіт, зокрема, за позицією 2 «Будівельні роботи» передбачено виконання позивачем робіт у грудні 2021 року на суму 1 762 764,69 грн.
Відповідно до акту приймання виконаних робіт № 3-ПН від 22.12.2021 вартість робіт склала 1 093 723,62 грн, відповідно до акту № 4-ПН від 22.12.2021 вартість робіт склала 319 296,70 грн, тобто всього 22.12.2021 позивачем передано, а відповідачем прийнято робіт на загальну суму 1 413 020,32 грн.
Крім того, 22.12.2021 між сторонами підписано довідку про вартість виконаних робіт за грудень 2021 на суму 1 413 020,32 грн.
Відповідно до акту приймання виконаних робіт № 5-ПН від 22.12.2021 вартість робіт склала 244 536,46 грн, а згідно з актом № 6 від 22.12.2021 вартість робіт склала 74 564,87 грн.
Крім того, 22.12.2021 між сторонами підписано довідку про вартість виконаних робіт за грудень 2021 року на суму 319 101,32 грн.
Звертаючись з даним позовом д о суду, позивач зазначає, що він належним чином виконав свої зобов`язання на суму 1732121,64 грн, водночас, відповідач свої грошові зобов`язання з оплати виконаних позивачем робіт, зафіксованих у актах виконаних робіт № 3-ПН, № 4-ПН, № 5 та № 6 від 22.12.2021 на суму 1 732 121,64 грн.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на те, що строк оплати виконаних робіт припадав на 28.02.2022 (включно), проте з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який, у свою чергу, є настанням для відповідача форс-мажорної обставини в частині виконання зобов`язань з оплати.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
З апеляційної скарги вбачається, що Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" оскаржує рішення суду першої інстанції та просить його скасувати лише в частині пені та стягнення 3 % річних, залишивши їх без задоволення. Зазначені вимоги апеляційної скарги є предметом апеляційного розгляду.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, заслухавши пояснення представників відповідача, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Укладений між сторонами договір № 03/19 на виконання комплексу робіт від 27.06.2019 за своєю правовою природою є договором підряду.
Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (статті 846 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.
Згідно частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного між сторонами договору позивачем були виконані, а відповідачем 22.12.2021 прийняті роботи на загальну суму 1 732 121,64 грн згідно з підписаними між сторонами актами та довідками про вартість робіт. При цьому, будь-яких зауважень щодо виконаних позивачем робіт від відповідача не надходило, вищевказані документи були підписані уповноваженим представником відповідача без жодних заперечень.
Відтак, судом встановлено факт невиконання відповідачем зобов`язань за договором в частині своєчасної оплати прийнятих робіт на суму 1  732  121,64 грн. 
З огляду на викладене, судом першої інстанції позовні вимоги задоволено, окрім заборгованості стягнуто на користь позивача, 415 612,90 грн втрат від інфляції.
Обставини наявності заборгованості у означеній вище сумі відповідачем не заперечуються та не оскаржуються.

Стосовно позовних вимог про стягнення 556 881,86 грн пені, 51 821,30 грн 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Крім того, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
У пункті 10.4 договору сторони погодили, що у разі невиконання замовником зобов`язань щодо оплати виконаних робіт при наявності фінансування дирекцією ДП НАЕК, замовник на вимогу генерального підрядника зобов`язаний сплатити останньому пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
При цьому позивач вказував, що нарахування пені здійснено ним без обмеження строків нарахування пені, встановлених частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, оскільки відповідно до п. 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Оскільки дія карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020, не припинена, позивачем нарахування пені здійснено за період з 01.03.2022 по 27.02.2023, проте, як вказується останнім, з урахуванням обмеження щодо розміру пені, встановленого п. 10.4 договору.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд першої інстанції погодився з твердженнями позивача щодо можливості нарахування пені за заявлений ним період, оскільки шестимісячний строк, встановлений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, продовжений на підставі п. 7 Прикінцевих положень Господарського кодексу України.
Проте, місцевий господарський суд не погодився з визначеними позивачем датами нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ до 03.03.2023, оскільки облікова ставка НБУ, яка перевищує 0,1% пені, була встановлено Національним банком України 03.06.2022.
Таким чином, нарахування пені повинно бути здійснено за період з 01.03.2023 по 02.06.2023 у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а з 03.06.2023 по 27.02.2023 в розмірі 0,1% (як погоджено сторонами в договорі).
Так, за розрахунком суду першої інстанції розмір пені, з урахуванням вищевикладеного, становить 558 671,10 грн, проте враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, у зв`язку з чим, вимоги про стягнення пені задоволено судом у розмірі 556 881,86 грн.
Судом першої інстанції також не прийнято до уваги посилання відповідача на те, що його обов`язок з оплати виконаних робіт є обставиною непереборної сили з огляду на таке.
Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україна» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Загальновідомим фактом є те, що Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований Всім кого це стосується, згідно якого на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, у матеріалах справи відсутній відповідний сертифікат Торгово-промислової палати, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором від 27.06.2019 № 03/19, який би підтверджував неможливість виконання відповідачем зобов`язань з оплати виконаних позивачем робіт, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідні заперечення відповідача є необґрунтованими та безпідставними.
Крім того, суд зазначає, що відповідачем не здійснено оплату виконаних позивачем та прийнятих позивачем робіт також станом на момент звернення до суду з даним позовом (02.03.2023).
Крім того, відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, проте не від самого зобов`язання.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення 556 881,86 грн пені та 51 821,30 грн 3% річних.
Водночас, як у відзиві на позов так і в апеляційній скарзі відповідач просить зменшити розмір заявлених позивачем до стягнення сум пені та 3% річних.
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. 
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. 
Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).
Згідно з приписами частини 1 статті 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.
Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 ЦК України.
Так, згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
При цьому за положенням ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Водночас зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.
Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19 від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20.
У постановах від 12.06.2019 у справі № 904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.
Крім того, за висновками Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).
Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/21.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.
Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 918/289/19.
Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.
За змістом статей 546, 549 Цивільного кодексу України, статті 230 Господарського кодексу України неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Як на підставу для зменшення розміру пені та відсотків річних, відповідач вказує, що на скрутне фінансове становище, на підтвердження чого посилається на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/11610/20, яким задоволено позовні вимоги ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі в особі відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» до Державного підприємства «Гарантований покупець» про стягнення 3 747 022 503,50 грн. - основного боргу, 78 762 707.84 грн. - пені, 269 879 244.19 грн. штрафу, 26 841 498,41 грн. - 3% річних та 21 768 780,75 грн. - інфляційних втрат
Водночас, вказане рішення свідчить лише про стан розрахунків з одним з контрагентів боржника, а не про фінансовий стан підприємства в цілому.
Відповідач також посилається на наявність фактичних обставин, які вплинули на можливість своєчасно розрахуватись за виконання комплексу робіт, а саме на: - указ Президента України від 22.09.2020 №406/2020 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики»; - положення статті 33 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», згідно з якою ДП «НАЕК «Енергоатом» спрямовує кошти в першу чергу на задоволення потреб безпеки експлуатації АЕС; - виконання відповідачем спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільного інтересу, як на обставину, яка впливала на його здатність виконати зобов`язання.
Проте наведені обставини не пов`язані з виконання умов договору №03/19 від 27.06.2019, і не підтверджують доводів відповідач про те, що останні перешкоджали виконати скаржнику свої зобов`язання.
Суд також не може визнати достатнім для зменшення розміру пені посилання відповідача на відсутність збитків у позивача, у зв`язку з простроченням оплати за договором, оскільки, як вказувалось вище, зобов`язання мають бути виконані належним чином. Крім того, зміст положень статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України не зобов`язує кредитора доводити наявність у нього збитків для того, щоб притягнути боржника до відповідальності у вигляді штрафних санкцій.
Відтак, наведені відповідачем обставини не звільняють Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від відповідальності за порушення зобов`язань.
З огляду на вищенаведене, відсутні підстави для зменшення розміру пені та 3% річних.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2023 у справі №910/3243/23 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на апелянта.
Враховуючи ви ще викладене та керуючись статтями керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2023 у справі №910/3243/23 залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2023 у справі №910/3243/23 залишити без змін. 
Матеріали справи № 910/3243/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 20.11.2023 після виходу головуючого судді Тищенко А.І. з лікарняного та колегії суддів з навчання.

Головуючий суддя                                                            А.І. Тищенко 

Судді                                                                                І.М. Скрипка

                                                                                Ю.Б. Михальська