ПОСТАНОВА 
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 жовтня 2023 року
м. Київ
справа № 753/2993/20
провадження № 51-3777км22
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі                                 ОСОБА_4 ,
за участю прокурора                   ОСОБА_5 ,
засудженої                                      ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката                 ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6                   на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                              № 12019100020009433, за обвинуваченням 
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки і жительки АДРЕСА_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , раніше судимої за вироком Дарницького районного суду                    м. Києва від 06 грудня 2018 року за ч. 1 і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185  Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі  ст. 75 КК звільненої від відбування покарання з випробуванням на 3 роки іспитового строку,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК.

 
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
1. За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а на підставі ст. 71 КК до покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2018 року та за сукупністю вироків шляхом часткового складання призначених покарань остаточно їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
 
2. За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою в закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно. 
3. Так, ОСОБА_6 26 грудня 2019 року близько 16:00, перебуваючи в приміщенні магазину «Ашан», що на вул. Здолбунівській, 17 у м. Києві, намагалася викрасти продукти харчування, косметику, засоби гігієни, зоотовари, предмети побутової хімії та інші товари на суму 1780, 89 грн, проте своїх злочинних дій не довела до кінця з причин, які не залежали від її волі, оскільки була викрита і зупинена працівниками гіпермаркету. 
4. Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року вирок щодо                        ОСОБА_6 залишено без змін.
 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
5. Засуджена ОСОБА_6 у касаційній скарзі зі змінами до неї, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Стверджує, що апеляційний суд не повідомив її належним чином про дату і час судового засідання та всупереч вимогам ст. 405 Кримінального процесуального закону України (далі - КПК) розглянув справу без її участі, позбавивши можливості звернутися з останнім словом. Крім того, вказує, що апеляційний суд, залишаючи вирок суду першої інстанції без змін, порушуючи приписи ст. 419 КПК, не зазначив в ухвалі підстав, на яких визнав необґрунтованими наведені в апеляційній скарзі сторони захисту доводи про те, що суд першої інстанції усупереч положенням ч. 3 ст. 349 КПК, не з`ясувавши, чи правильно обвинувачена ОСОБА_6 розуміє суть пред`явленого їй обвинувачення та чи не оспорює вона фактичних обставин вчиненого, а також не переконавшись у добровільності її позиції та не роз`яснивши їй, що в такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, ухвалив розглядати кримінальне провадження у спрощеному порядку. Засуджена наголошує на тому, що суд апеляційної інстанції не дослідив належним чином і не дав відповіді на доводи сторони захисту про недоведеність її вини поза розумним сумнівом через неналежність і недопустимість доказів, отриманих з порушенням вимог закону. А саме через те, що сторона обвинувачення не довела розміру заподіяної шкоди, як того вимагає закон, шляхом проведення експертизи чи наданням суду видаткової накладної, а лише надала довідку про вартість товарів, видану неналежною особою, а крім того, в матеріалах справи немає постанови про призначення групи прокурорів, що свідчить про відсутність повноважень у прокурорів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на погодження обвинувального акта та підтримання державного обвинувачення в суді. На думку заявниці, апеляційний суд до того ж не звернув уваги на доводи сторони захисту про те, що її показання, наведені у вироку, не відповідають показанням, які вона давала під час судового засідання, а також про неповне дослідження судом першої інстанції даних про особу ОСОБА_6 , які давали підстави для застосування до неї правил ст. 75 КК.
 
Позиції учасників судового провадження
 
6. Засуджена ОСОБА_6 та її захисник - адвокат ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити, скасувавши ухвалу Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року та призначивши новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
 
7. Прокурор ОСОБА_5 вважала, що касаційна скарга засудженої не підлягає задоволенню, просилазалишити без зміниухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 .
 
Мотиви Суду
 
8. Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
9. Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
10. При цьому згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
11. Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
12. Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
13. Ухвала апеляційного суду є рішенням суду вищого рівня стосовно законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції, яке перевіряється в апеляційному порядку, і повинна відповідати вимогам статей 370, 419 КПК. За правилами ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
14. Як видно з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із вироком,  захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в яких, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону (нероз`яснення судом порядку розгляду справи за ч. 3 ст. 349 КПК та наслідків цього розгляду, недолучення до матеріалів кримінального провадження постанови про призначення групи прокурорів, невстановлення суми збитків, викривлення у вироку змісту показань підсудної, які вона давала в ході судового засідання), невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та безпідставне засудження ОСОБА_6 (обвинувачена не вкрала товари, а поклала до рюкзака і забула за них розрахуватися), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (незастосування до обвинуваченої, з огляду на дані про її особу й сімейне становище, правил ст. 75 КК), просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 . 
15. Суд апеляційної інстанції, переглянувши матеріали кримінального провадження та належним чином перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню, про що навів відповідні мотиви у своєму рішенні. 
16. Спростовуючи твердження захисника про невиконання судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 КПК, апеляційний суд правильно зазначив, що розгляд місцевим судом справи за спрощеною процедурою, а саме без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, можливий за наявності чотирьох обов`язкових умов: 1) сторони погоджуються з фактичними обставинами справи; 2)суд переконався в правильному розумінні сторонами зазначених обставинта в добровільності їхніх позицій; 3) суд роз`яснив учасникам судового розгляду про позбавлення права на апеляційне оскарження тих обставин, які ніким не оспорюються і не досліджуються в суді першої інстанції; 4) учасники судового розгляду надали згоду на проведення судового розгляду саме в такому порядку. Відсутність заперечень розуміється як згода сторін судового розгляду з недоцільністю дослідження доказів у провадженні через те, що ніхто не оспорює цих фактів. Визнання фактичних обставин істинними означає сприйняття їх такими, що відповідають реальній дійсності та є достатніми для доведення винуватості обвинуваченого. Суд зобов`язаний перевірити позиції сторін, а також розтлумачити наслідки застосування такого порядку дослідження доказів. Ці умови є обов`язковими, їх недотримання свідчить про незаконність проведення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК.
17. Апеляційний суд дійшов переконання, що з огляду на зазначені положення закону й дані матеріалів кримінального провадження судовий розгляд у суді першої інстанції було здійснено в точній відповідності до вимог закону, і зазначив в ухвалі, що, як убачається з журналусудового засідання від 25 травня 2020 року та його аудіозапису, після оголошення в судовому засіданні прокурором обвинувального акта ОСОБА_6 підтвердила зрозумілість пред`явленого обвинувачення. І саме від такого обвинувачення вонависловила бажання захищатися в суді самостійно. У судовому засіданні ОСОБА_6 повністю визнала свою вину в пред`явленому обвинуваченні в закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, вчиненому повторно, щиро розкаялася та підтвердила обставини вчиненого правопорушення, які викладено в обвинувальному акті, із зазначенням часу, місця, способу, мети скоєння злочину, а також розміру і вартості викраденого нею майна, вказавши, що всі обставини було встановлено правильно. При цьому ОСОБА_6 не заперечувала проти розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК. Суд першої інстанції переконався у правильності розуміння ОСОБА_6 змісту обвинувачення та добровільності її позиції, а також роз`яснив обвинуваченій, що вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Переконавшись у добровільності позиції обвинуваченої, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти викладених в обвинувальному акті обставин, суд першої інстанції обґрунтовано за правилами ч. 3 ст. 349 КПК визнав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. 
18. Верховний Суд погоджується з таким висновком апеляційного суду щодо дотримання місцевим судом вимог ч. 3 ст. 349 КПК. А отже, доводи, наведені в касаційній скарзі засудженої, про те, що суд першої інстанції ухвалив здійснити розгляд кримінального провадження за спрощеною процедурою без з`ясування її думки і того, чи правильно вона розуміє суть пред`явленого обвинувачення і чи добровільною є її позиція, на що не звернув уваги апеляційний суд, не знайшли свого підтвердження.
19. Відповідаючи на доводи сторони захисту про порушення права обвинуваченої ОСОБА_6 на захист, апеляційний суд зазначив, що остання, будучи обізнаною про свої права та обов`язки, будь-яких клопотань щодо призначення їй захисника не заявляла, крім того, інкримінований ОСОБА_6 злочин, передбаченийза ч. 2 ст. 15,                ч. 2 ст. 185 КК, не є особливо тяжким,матеріали провадження не містять даних про те, що ОСОБА_6 належить до будь-якої категорії осіб, зазначених у ч. 2 ст. 52 КПК, які потребують обов`язкової участі захисника. 
20. Також апеляційний суд обґрунтовано визнав такими, що не заслуговують на увагу, доводи апеляційної скарги сторони захисту про викривлення у вироку змісту показань підсудної, які та давала в ході судового засідання. Апеляційний суд шляхом дослідження зафіксованого на технічному носії інформації аудіозапису судового процесу в суді першої інстанції та шляхом зіставлення його з текстом вироку переконався в тому, щонаведені у вироку показання ОСОБА_6 повністю відповідають тим, які остання надала в ході розгляду кримінального провадження, у тому числі щодо оплати лише частини товарів, які перебували в кошику, а також зазначила суму коштів, сплачену за ці товари. 
21. Як зазначив апеляційний суд, згідно з аудіозаписом судового засідання від 25 травня 2020 року обвинувачена ОСОБА_6 надала суду пояснення щодо інкримінованих їй подій, послідовно пояснивши всі обставини вчиненого нею злочину, не оспорюючи кваліфікації своїх дій, крім того, на запитання суду підтвердила, що події відбувалися саме так, як це викладено в обвинувальному акті, при цьому уточнила, що з переліком і вартістю товарів, зазначених у довідці ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», вона ознайомлена та підтверджує їх кількість і вартість, а тому визнав неспроможними доводи захисника в цій частині.
22. Також апеляційний суд перевірив і визнав хибними твердження сторони захисту про недослідження судом першої інстанції постанови про призначення групи прокурорів і довідки щодо вартості викраденого майна, що, на думку захисника, вплинуло на законність вироку в цілому. На спростування цих доводів апеляційна інстанція зауважила, що сторони кримінального провадження в суді першої інстанції не заявляли клопотань із цього приводу, адже не оспорювали фактичних обставин інкримінованого  ОСОБА_6 правопорушення і, як наслідок, не оспорювали зібраних під час досудового розслідування доказів, у зв`язку з чим за згодою учасників судового провадження і було проведено розгляд справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК. 
23. Не залишив поза увагою апеляційний суд і доводи апеляційної скарги захисника про призначення ОСОБА_6 покарання без дотримання вимог статей 50 і 65 КК. Як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст. 12 КК належить до нетяжких злочинів; розмір матеріальної шкоди, яку було усунуто шляхом повернення викраденого майна; відсутність обставин, що обтяжують покарання; обставину, яка пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК, а саме щире каяття. Також суд першої інстанції зважив на дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , яка раніше судима, характеризується посередньо, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину,                          2009 року народження. Урахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання  в межах, установлених санкцією інкримінованої статті, у виді позбавлення волі, а також правильно визначив вид і розмір остаточного покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ст. 71 КК, оскільки обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення під час іспитового строку, установленого їй попереднім вироком. 
24. Досліджуючи твердження захисника про наявність беззаперечних підстав для застосування до ОСОБА_6 правил ст. 75 КК, апеляційний суд звернув увагу на те, щоостання раніше судима за вчинення злочину проти власності, новий злочин учинила під час іспитового строку, що свідчить про її стійке небажання стати на шлях виправлення та виключає можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням.
25. Верховний Суд також не має підстав уважати, що покарання, призначене                        ОСОБА_6 судом першої інстанції за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК, з яким погодилася апеляційна інстанція, суперечить вимогам закону. Місцевий суд дотримався вимог статей 50, 65, 71 КК, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
26. Таким чином, апеляційний суд у межах, установлених ст. 404 КПК, та в порядку, визначеному ст. 405 цього Кодексу,  перевірив усі доводи апеляційної скарги, надав на них вичерпні відповіді із зазначенням мотивів, з яких виходив при постановленні ухвали, і положень закону, якими керувався. Ухвала суду апеляційної інстанції  є законною та обґрунтованою, адже відповідає приписам статей 370 і 419 КПК, тому касаційні доводи засудженої в цій частині безпідставні.  
27. Стосовно наведених у касаційній скарзі доводів засудженої про те, що суд апеляційної інстанції не повідомив її належним чином про дату, час і місце проведення апеляційного розгляду та не надав їй останнього слова, що призвело до порушення її права на захист, колегія суддів зазначає таке. 
28. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено право на справедливий судовий розгляд. Кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків або при висуненні проти неї будь-якого обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Європейської конвенції і національним законодавством, та розгляд справи упродовж «розумного строку» виокремлюютьважливість того, що правосуддя повинне здійснюватися без затримок, які можуть підірвати його ефективність і довіру до нього.
29. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 чи            ст. 381 КПК, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою                     (п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК). 
30. Згідно з ч. 4 ст. 405 КПК неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.
31. Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_11 брали участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції                22 грудня 2020 року та підтримали касаційну скаргу з доповненнями. За даними журналу цього засідання і звукозапису до нього, ОСОБА_6 підтвердила в апеляційному суді, що вона дійсно в суді першої інстанції визнавала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК, про участь захисника клопотань не заявляла, суд роз`яснив їй порядок розгляду справи, передбачений ч. 3 ст. 349 КПК, і правила оскарження вироку, ухваленого за його результатами, вона підтвердила, що розуміє наслідки вчинення злочину під час іспитового строку, установленого їй за попереднім вироком, і неможливість повторного застосування до неї правил ст. 75 КК, а також завірила апеляційний суд, що ознайомилася з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК                       (т. 1, а. с. 128-129).  
32. Надалі суд апеляційної інстанції неодноразово відкладав розгляд справи за клопотаннями сторони захисту. У судове засідання, призначене на 28 вересня                       2021року, ОСОБА_6  не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена, про що свідчить телефонограма, яка міститься на аркуші справи 159 у томі № 1, за даними якої обвинувачена отримала смс-повідомлення, а також її захисник - адвокат ОСОБА_10 зобов`язався додатково повідомити обвинуваченій про день і час апеляційного розгляду. 
33. Суд апеляційної інстанції, переконавшись у тому, що засуджену було належним чином повідомлено і клопотання про відкладення апеляційного розгляду від неї не надходило, дослідивши заяву захисника ОСОБА_10 про розірвання угоди між ним і ОСОБА_6 про надання правової допомоги та припинення його повноважень у цьому кримінальному провадженні, з`ясувавши думку інших учасників апеляційного розгляду, які висловилися про можливість проведення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_6 та захисника, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК дійшов переконання про можливість закінчити апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченої та її захисника. 
34. Зазначені обставини доводять, що ОСОБА_6 реалізувала своє право на справедливий судовий розгляд  справи щодо неї, і завершення апеляційного розгляду без участі засудженої, не є свідченням порушення її прав.
35. З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов переконання, що матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального закону чи неправильне застосування кримінального закону, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, а тому підстав для задоволення касаційної скарги засудженої немає.   
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року, якою залишено без змін вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року щодо ОСОБА_6 , залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 - без задоволення.
 
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                                   ОСОБА_3