17.11.23
22-ц/812/1130/23
Справа номер 485/585/23 Головуючий суду першої інстанції – Квєтка І. А.
Провадження номер 22-ц/812/1130/23 Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О. В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2023 року м. Миколаїв 

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Локтіонової О. В.,
суддів – Коломієць В. В., Ямкової О. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2023 року, ухвалене за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі – Банк або АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

 
В С Т А Н О В И В:

 
Короткий зміст позовних вимог

 
В червні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Позов обґрунтовано тим, що 14 березня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (після зміни назви – АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений договір, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 погодилася, що заява позичальника разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг.
Посилаючись на викладене та порушення відповідачем своїх зобов`язань, що призвело до заборгованості за кредитним договором, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором станом на 22 лютого 2023 року, що становить 48 301,40 грн, з яких 39 511,72 заборгованість за тілом кредиту, 8789,68 грн заборгованість за простроченими відсотками.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

 
Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2023 року у задоволені позову відмовлено.
 
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки підписаний сторонами кредитний договір не мав умови про сплату відсотків, то їх нарахування та стягнення Банком є незаконним.
За такого, враховуючи розмір отриманих відповідачем кредитних коштів та фактично сплачених на погашення кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, позивач зазначав, що між ним та відповідачем належним чином погоджено основні умови кредитного договору. ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт та видано платіжні картки.
Користування позичальником кредитними коштами підтверджується змістом банківської виписки, з якої вбачається, що вона користувалася банківськими коштами та частково погашала заборгованість за кредитом.
Банк заперечував проти доводів місцевого суду про наявність переплати за кредитом, посилаючись на право Банку нараховувати відсотки та заборону надання безпроцентних банківських кредитів. 
Звертав увагу суду на те, що відповідачем не надано жодного доказу на спростування заборгованості за кредитом.
Посилався на судову практику щодо наявності у Банку права на повернення фактично отриманих коштів.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, зазначаючи, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову, оскільки заявлені позивачем вимоги є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Фактичні обставини справи

14 березня 2013 року між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання сторонами анкети – заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
Питання щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами сторонами не вирішувалося. 
Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості, відповідачем не підписувалися, а отже не погоджувалися, а тому не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви.
Таким чином нарахування Банком відповідачу відсотків за договором є неправомірним, бо умовами договору їх стягнення не передбачено.
Протягом дії договору позичальником було отримано декілька кредитних карток: 14 березня 2013 року строком дії до 31 грудня 2016 року, 16 квітня 2013 року строком дії до 31 серпня 2016 року, 07 вересня 2016 року строком дії до 31 травня 2019 року, 05 червня 2019 року строком дії до 31 січня 2023 року.
15 липня 2013 року  ОСОБА_1 . Банком було встановлено кредитний ліміт в сумі 12 400 грн, який у подальшому був декілька разів збільшений. Останнє збільшення відбулося 16 червня 2021 року до 40 000 грн. 11 січня 2022 року відбулося зменшення ліміту до 38 810 грн; 27 січня 2022 року до 37 530 грн; 26 грудня 2022 року до 0 грн.
У розрахунку заборгованості Банк зазначає, що відповідач має перед ним заборгованість станом на 22 лютого 2023 року у сумі 48 301,40 грн, яка складається з 39 511,72 грн заборгованості за тілом кредиту та 8789,68 грн заборгованості за простроченими відсотками. 
Виписка по рахунку відповідача свідчить, що за період користування кредитними коштами відповідач отримала 174 681,14 грн, а на погашення заборгованості спрямувала – 181 935,30 грн. 

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена.
Обґрунтовуючи вимоги про стягнення процентів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.
Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови і правила розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 14 березня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Виписка по рахунку відповідача станом на 22 лютого 2023 року свідчить, що ОСОБА_1 не має зобов`язань перед АТ КБ «Приватбанк» за укладеним кредитним договором, оскільки на вказану дату виконала усі зобов`язання.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову Банку. Позивач не довів належними доказами наявність у відповідача зобов`язань щодо сплати відсотків, а тіло кредиту відповідач погасила, тому не має кредитних зобов`язань перед позивачем.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий         О. В. Локтіонова

       Судді        В. В. Коломієць

       О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 17 листопада 2023 року.