ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 листопада 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/1540/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Чабаненко С.В.,
                               суддів:  Білак С.В., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі №160/1540/23 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-
ВСТАНОВИВ:
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду  з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило: стягнути податковий борг з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 82168,09 грн.
ОСОБА_1 вернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з зустрічним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив:  визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області №17996-0000 від 15.05.2017 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні позовної заяви Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, задоволено зустрічний позовну заяву ОСОБА_1 , а саме суд: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області № 17996-0000 від 15.05.2017; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 858,88 грн.(вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 коп.)
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, прийняти нове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що органом місцевого самоврядування не надавалась інформація про розірвання договору оренди №040813403213 від 28.01.2008, укладеного між ОСОБА_1 та Томаківською селищною радою. 
Скаржник зазначаєм, що за вимогами законодавства права й обов`язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації. Тобто, факти набуття та припинення права оренди землі пов`язані з моментом проведення державної реєстрації у відповідному державному реєстрі згідно вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Під час судового розгляду встановлено, що заходів щодо державної реєстрації припинення права оренди землі ОСОБА_1 після укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29.09.2011 року не було проведено.
При цьому, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01.03.2018 №115756849 право користування земельною ділянкою площею 0,1533 га, кадастровий номер: 1225455100:03:001:0466 за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 припинено 23.02.2018 - з моменту внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Також, на виконання рішення Томаківського районного суду від 02.06.2017 року по справі №195/738/17, №2/195/216/17, з урахуванням ухвали Томаківського районного суду по цій же справі від 05.07.2017 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.07.2017 року про залишення апеляційної скарги без руху, на підставі Додаткової угоди до Договору оренди землі від 28.01.2008 року, ОСОБА_1 - передав, а Томаківська селищна рада - прийняла земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1533 га (кадастровий номер 1225455100:03:001:0466) згідно Акта прийому-передачі земельної ділянки від 20 грудня 2017 року .
Зазначене підтверджує той факт, що вказана земельна ділянка перебувала у фактичному користування ОСОБА_1 протягом 2017 року, у зв`язку з цим, останній, як орендар земельної ділянки, є платником орендної плати з фізичних осіб за податковий період - 2017 рік.
Також, на момент спірних правовідносин норма п.287.6 ст.287 Податкового кодексу України передбачала, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку».
З урахуванням викладеного скаржник не погоджується з позицією суду першої інстанції, що з моменту набуття права власності Приватним підприємством «АВТО-ОСКАР» на нежилу будівлю, що розташована на орендованій позивачем земельній ділянці, для нього така оренда землі вважається припиненою, що свідчить про відсутність у позивача обов`язку щодо плати за землю з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ПП «АВТО- ОСКАР».
Так, Наказом Міністерства фінансів України №602 від 06.07.2018 року затверджено Узагальнюючу податкову консультацію щодо справляння земельного податку власником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці права на яку у такої особи не оформлені, з якою особа, яка володіє нерухомим майном, що розташоване на земельній ділянці права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні статті 269 ПКУ до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку визначеному законом. До такого моменту зазначена особа відповідно до вимог Податкового кодексу України не повинна сплачувати земельний податок.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на скаргу, в якому просив залишити її без задоволення , а рішення суду залишити без змін.
В обґрунтування зазначено, що згідно умов договору ОСОБА_1 та Томаківською селищною радою Томаківського району Дніпропетровської області від 28.01.2008, земельна ділянка передана в оренду для обслуговування придбаних нежитлових приміщень - будівлі магазину.
Відповідач за зустрічним позовом посилається на норми п. 287.6 ст. 287 Податкового кодексу, ст. 125 Земельного кодексу, ст. 19 Закону України "Про оренду землі", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", проте, відповідач посилається на положення законодавства  у редакції, дійсній на теперішній час, а не на момент існування спірних правовідносин (вересень 2011 року, відбувся перехід права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований на орендованій земельній ділянці).
На момент відчуження нежитлової будівлі (29.09.2011), діюче податкове законодавство пов`язувало момент набуття покупцем нерухомого майна статусу платника плати за землю з датою державної реєстрації права власності саме на таке нерухоме майно, а не з державною реєстрацією прав на земельну ділянку.
Аналогічна правова позиція, що у розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки, відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні, і що після відчуження об`єктів нерухомості позивачі не повинні сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користувачем якої вони вже не є, а зобов`язання такої сплати автоматично виникає у нового власника нерухомості, викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/3655/17, від 05.09.2018 у справі № 904/9027/17, від 07.11.2018 у справі № 910/20774/17, від 29.11.2018 у справі № 915/1416/17, від 06.12.2018 по справі № 902/1592/15, від 27.02.2019 у справі № 913/661/17, від 06.03.2019 у справі № 914/2687/17, від 04.04.2019 у справі № 910/7197/18, від 18.04.2019 у справі № 913/210/18.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 був власником нежитлової будівлі, загальною площею 1424,10 м2, яка розташоване на земельній ділянці (кадастровий номер 1225455100:03:001:0466) за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області №1788/V від 15.02.2007 року ОСОБА_1 отримав в оренду земельну ділянку, кадастровий номер 1225455100:03:001:0466 за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі вищезазначеного рішення 28.01.2008 року між ОСОБА_1 та Томаківською селищною радою Томаківського району Дніпропетровської області було укладено договір оренди землі загальною площею 0,1533 га.
Так, між ОСОБА_1 (продавець) та Приватним підприємством «АВТО-ОСКАР» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29.09.2011 року, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив належну продавцю нежитлову будівлю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1424,20 м2.
Договір підсвічено приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Корнієнко Ю.В. та зареєстровано за №1564.
Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06.07.2017 року у справі №195/738/17 за позовом Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Томаківської селищної ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки, позовні вимоги Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Томаківської селищної ради Дніпропетровської області задоволено, а саме: розірвано договір оренди земельної ділянки від 28.01.2008 року, площею 0,1533 га (кадастровий номер 1225455100:03:001:0466), що розташована за адресою     АДРЕСА_1 , укладений між Томаківською селищною радою та ОСОБА_1 ; зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку площею 0,1533 га (кадастровий номер 1225455100:03:001:0466) Томаківській селищній раді (ЄДРПОУ 4339675) у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він її одержав в оренду, за актом приймання-передачі.
Рішення суду набрало законної сили 28.08.2017.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 15.05.2017 року було винесено на ім`я ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №17996-0000 з орендної плати фізичних осіб на загальну суму 82168,09 грн.
У зв`язку з несплатою податкового боргу з орендної плати фізичних осіб на загальну суму 82168,09 грн., Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з первісним позовом щодо стягнення податкового боргу з платника податків фізичної особи ОСОБА_1 до бюджету у сумі 82168,09 грн.
ОСОБА_1 , не погодившись із податковим повідомленням-рішенням №17996-0000 від 15.07.2017 року, вважаючи його протиправними та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду із зустрічним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Підпунктом   14.1.39   п.   14.1   ст.   14 ПК України, передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк)  (п.п.    14.1.156    п.    14.1    ст.    ПК України).
За визначенням підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності. 
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175   п.   14.1   ст.   14 ПК України   ).
Згідно з пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у   розділі   XII   - орендна плата).
Відповідно до п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Згідно з п.п.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Підпунктом 14.1.73, 14.1.74 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами;
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. 
Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору впорядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Згідно з пунктом 54.1, 54.5 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Згідно з п.269.1 ст.269 ПК України платниками земельного податку є: 269.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); 269.1.2. землекористувачі.
Відповідно до п.270.1 ст.270 ПК України   об`єктами оподаткування є: 270.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; 270.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Пунктом 271.1 статті 271 ПК України   передбачено, що базою оподаткування є: 271.1.1. нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; 271.1.2. площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Згідно з пунктами 288.1 - 288.5 статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки   переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.
Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:
Пунктом   288.7 статті 288 ПК України   передбачено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог   статей 285-287   цього розділу.
Відповідно до   статті 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).
Пунктом   286.5 статті 286 ПК України , нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному   статтею 58   цього Кодексу.
У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.
У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
Якщо такий перехід відбувається після 1 липня поточного року, то контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки для проведення звірки даних щодо: розміру площі земельної ділянки, що перебуває у власності та/або користуванні платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, контролюючий орган за місцем знаходження земельної ділянки проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Тобто, орендна плата сплачується орендарем за період фактичного перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
При цьому, згідно з п.287.1 ст.287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
У відповідності до положень пункту    287.6 статті 287 ПК України , у редакції на час укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 29.09.2011 між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «АВТО-ОСКАР», при переході права власності на будівлю,  споруду  (їх частину)  податок  за  земельні ділянки,  на яких розташовані такі будівлі,  споруди  (їх  частини),  з   урахуванням   прибудинкової території  сплачується  на  загальних  підставах  з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Таким чином, за положенням податкового законодавства, незалежно від оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, юридична особа, яка є власником будівлі, споруди (їх частини), з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно сплачує земельний податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини). 
Нормами ч. 1 та 2 ст. 120 Земельного кодексу України, у редакції на час укладення договору, встановлено, що у  разі набуття права власності на жилий  будинок,  будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється  право  власності,   право   користування   земельною ділянкою,  на  якій розташовані ці об`єкти.  До особи,  яка набула право власності на жилий будинок,  будівлю або споруду,  розміщені на  земельній  ділянці,  що  перебуває  у  власності  іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину,  на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. 
Якщо  жилий  будинок,  будівля  або  споруда  розміщені на земельній ділянці,  що перебуває у користуванні, то в разі набуття права  власності  на  ці  об`єкти  до  набувача  переходить  право користування земельною ділянкою,  на якій вони розміщені,  на  тих самих   умовах   і  в  тому  ж  обсязі,  що  були  у  попереднього землекористувача. 
За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення ст. 377 Цивільного кодексу України.
За змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.
Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
У розумінні вищенаведених правових норм та  положень підпунктів    14.1.72,    14.1.73    пункту    14.1    статті    14, підпунктів    269.1.1,    269.1.2    пункту    269.1, пункту    269.2    статті    269, підпунктів    270.1.1,    270.1.2    пункту    270.1    статті    270, пункту    287.7   статті    287 ПК України    платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому   законом   порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. 
Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Таким чином до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим   законом   обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.
Відтак, з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно у Підприємства, як його власника, виник обов`язок зі сплати земельного податку за земельні ділянки, на яких розташовані відповідні об`єкти нерухомості.
Таким чином, хоча право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під нерухомістю, що належить відповідачу на праві власності, належним чином не оформлене, зазначене не може бути підставою для обмеження права Підприємства, як власника нерухомого майна, на користування зазначеним майном та, відповідно, земельною ділянкою на якій воно розташоване, оскільки, як зазначалося вище, користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 по справі №903/182/17).
За таких обставин, незважаючи на те, що Підприємство не зареєструвало право власності чи користування земельними ділянками під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм   ПК України   над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті   5.2 статті 5 ПК України, обов`язок зі сплати оренди виник у Підприємства з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Верховний Суд України, усуваючи розбіжності у застосуванні вказаних норм права, у постановах від 08.06.2016 року справа №21-804а16, від 12.09.2017 року справа №2а-10596/12/2670 вказав, що аналіз цих норм дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права неодноразово висловлювалась Верховним Судом України у постановах від 07.07.2015 у справі №826/12388/13-а, від 02.12.2015 у справі №826/3130/15 та Верховним Судом у постановах від 19.06.2018 у справі №826/8009/16, від 16.06.2020 у справі №826/11166/16, у постановах від 31 січня 2018 року справа №825/308/17, від 19 червня 2018 року справа №822/2696/17, від 17 грудня 2019 року справа № 804/4739/16, від 18.04.2019 по справі №807/292/18, від 09 квітня 2019 року справа № 908/1194/18,  від 27 лютого 2020 року справа №804/4665/18, від 28 грудня 2021 року справа № 803/846/17, від 19 січня 2023 року справа №803/806/17, від 14 лютого 2023 року справа № 803/847/17,  від 16 травня 2023 року справа №813/6831/14
Суд не приймає посилання скаржника на згідно Акт прийому-передачі земельної ділянки від 20 грудня 2017 року, оскільки вказане не нівелює та не скасовує приписи податкового законодавства, які підлягають застосування у спірних правовідносин та обов`язок податкового органу додержання вказаних приписів законодавства у тому числі Податкового кодексу України.
На підставі викладено, позивач у даному випадку, починаючи з 2011 РОКУ, не є землекористувачем земельної ділянки, на якій розташоване відчужене нерухоме майно і не може бути належним платником орендної плати за землю, а таким платником є фактичний власник нерухомого майна, яке знаходиться на відповідній земельній ділянці, тобто фактичний землекористувач. Відповідно, починаючи з моменту продажу будівлі припиняється нарахування будь-яких грошових зобов`язань за землю особі, що таке майно відчужила.
Отже, відповідачем безпідставно розраховано суму податку за вищезазначеним об`єктом оподаткування.
На підставі викладеного, позивач не є платником орендної плати за зазначеним об`єктом, за яким спірним податковим повідомленням-рішенням було нараховано суму грошового зобов`язання.
Таким чином, податковим органом при формуванні податкових повідомлень-рішень порушено вимоги Податкового кодексу України.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених    статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення – рішення.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині відмови у задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, то в цій частині таке судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України “Про судове рішення в адміністративній справі” від 20.05.2013 №7 , відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини. 
Решта тверджень та посилань сторін колегія суду не приймається       до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін
Керуючись  статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі №160/1540/23  - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року у справі №160/1540/23  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко