Справа № 127/25511/23 
Провадження № 33/801/958/2023
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач: Медвецький С. К.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року                                                                                     м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Медвецький С. К., з участю секретаря судового засідання Литвина С. С., розглянув апеляційну скаргу адвоката Шмирова Є. І. в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП,
в с т а н о в и в:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.
ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що 19 серпня 2023 року о 09:40 год по вул. Пирогова, 1 у м. Вінниці, він керував транспортним засобом марки «Nissan Altima», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови.
Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у КНП ЦТЗ «Соціотерапія ВОР», чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП. 
Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, а відтак, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Шмиров Є. І., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
судом першої інстанції неповно та необ`єктивно досліджено докази вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення;
ОСОБА_1 був безпідставно зупинений працівниками поліції, відтак вимога останніх пройти огляд на стан сп`яніння була необґрунтованою та неправомірною;
поліцейські не указали ОСОБА_1 , які ознаки наркотичного сп`яніння було у нього виявлено та одразу запропонували пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі. Також не роз`яснили йому права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП;
від проходження медичного огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлявся та чітко заявляв, що пройде його протягом двох годин з моменту зупинки транспортного засобу;
лікарем не було запропоновано ОСОБА_1 надати на аналіз альтернативні біологічні матеріали (слину, змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук, кров);
матеріали справи не містять направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння. 
Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи та дослідивши обставини справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Положеннями частини 7 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.
Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання. Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.
Наведене указує на те, що при розгляді зазначеного вище правопорушення повинні застосовуватись принципи кримінального судочинства. У зв`язку із цим при розгляді апеляційної скарги, при наданні оцінки доказам та вирішенні питань про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, законності та обґрунтованості судового рішення, суд вважає за необхідне застосовувати відповідні положення кримінального процесуального закону, у тому числі і щодо сутності адміністративного правопорушення, яке за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.
Згідно з частиною першою статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
За змістом статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статей 254, 255, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. 
Пунктом 9 розділу 2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначено, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення в ньому зазначаються, зокрема: у графі «дата, час, місце вчинення і суть учиненого адміністративного правопорушення» - суть адміністративного правопорушення (повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення) та в межах якого судом розглядається справа про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 285337, 19 серпня 2023 року о 09:40 год у м. Вінниці по вул. Пирогова, 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan Altima», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови.
Від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у КНП ЦТЗ «Соціотерапія ВОР», чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена частиною першою статті 130 КУпАП. 
Розглядаючи протокол про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.
З таким висновком суду погодитися не можна, оскільки судом не повністю досліджено обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У пункті 1.9 ПДР України визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 2.9. «а» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначених вимог ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП, зокрема відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.
Правопорушення вважається закінченим з того моменту, коли особа відмовилась від проходження такого огляду.
Саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння складено протокол про адміністративне правопорушення.
Порядок проведення огляду водіїв на стан наркотичного сп`яніння визначений статтею 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року за № 1452/735 (далі - Інструкція) та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення у водіїв стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженим Постановою КМУ №1103 від 17.12.2008 (далі - Порядком).
Відповідно до частини третьої статті 266 КУпАП, пункту 7 розділу 1 Інструкції, пунктів 6, 8 Порядку, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до пункту 7 Порядку поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
У разі відмови водія від проведення огляду у закладі охорони здоров`я поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Згідно з частиною п`ятою статті 266 КУпАП, огляд особи на стан сп`яніння, проведений із порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Із наявних в матеріалах справи відеозаписів бодікамер працівників поліції слідує, що ОСОБА_1 було запропоновано поліцейськими пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я на, що останній повідомив, що не ухиляється від проходження огляду на стан сп`яніння, однак бажає скористатись своїм правом та пройти огляд протягом двох годин з моменту зупинки транспортного засобу та виявлення ознак наркотичного сп`яніння, однак йому було відмовлено.
Разом з цим, указаними відеозаписами не зафіксовано однозначну відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. 
Крім того, у порушення вимог статті 266 КУпАП, пункту 8 розділу ІІ Інструкції, матеріали справи не містять направлення на огляд водія ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а наявні в матеріалах справи відеозаписи з бодікамер працівників поліції не містять інформації щодо складання такого направлення та ознайомлення ОСОБА_1 з його змістом. 
Аналіз указаних обставин дозволяє дійти висновку, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що водій відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
Відповідно до пунктів 2, 4 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Тобто законодавством чітко встановлені умови, за настання яких у водія виникає обов`язок пройти огляд на стан, зокрема наркотичного сп`яніння та порядок проходження такого огляду, яким першочерговою є виявлення поліцейським ознак наркотичного сп`яніння у водія.
Відповідно до статті 256 КУпАП при складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 285337 від 19 серпня 2023 року слідує, що у ОСОБА_1 виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, порушення мови. Такі ж ознаки указані поліцейським у рапорті.
Разом з тим, з долучених до справи відеозаписів слідує, що працівники поліції у порушення вищезазначених вимог не указали ОСОБА_1 , які ознаки наркотичного сп`яніння було у нього виявлено та одразу запропонували пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я. 
Крім того, поліцейські не роз`яснили останньому його права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП.
Відтак працівниками поліції не дотримано пункту 4 розділу І та пункту 12 розділу ІІ Інструкції, оскільки лише за наявності ознак наркотичного сп`яніння та повідомлення про їх наявність водієві, поліцейський має підстави вимагати від водія пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я.
Викладені обставини є порушенням встановленої законом процедури огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, що має наслідком її недійсність, а складання протоколу про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП у даному випадку мало місце без дотримання обов`язкових умов, які законом передбачені як підстави для вчинення такої процесуальної дії.
Отже, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно водія працівниками поліції не дотримано вимоги статті 266 КУпАП та пункту 4 Розділу І та пункту12 розділу ІІ Інструкції.
Як на доказ вини ОСОБА_1 суд послався на висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції КП ВОНД «Соціотерапія» ВМР № 1000 від 19 серпня 2023 року.
З цього висновку слідує, що ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.
Проте, висновок КП ВОНД «Соціотерапія» щодо результатів огляду з метою виявлення стану сп`яніння № 1000 від 19 серпня 2023 року, який врахований судом першої інстанції на підтвердження вини ОСОБА_1 , не містить результатів огляду, в ньому лише зазначено про відмову особи від проходження медичного огляду.
Усе викладене є порушенням встановленої законом процедури огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, що має наслідком її недійсність, а складання протоколу про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КпАП України у даному випадку мало місце без дотримання обов`язкових умов, які законом передбачені як підстави для вчинення такої процесуальної дії.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи.
Європейський суд з прав людини, серед іншого, (справа «Малофєєва проти Росії» рішення від 30 травня 2013 року заява № 36673/04; «Карелін проти Росії» рішення від 20 вересня 2016 року), зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише у межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.
Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.
Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
Апеляційний суд, звертає увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в статті 62 Конституції України.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.
У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Отже, у порушення вимог статті 280 КУпАП, суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення та дійшов передчасного висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Оскільки протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, то винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена, а відтак апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
У цій справі не доведено поза всяким розумним сумнівом те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. ст. 7, 247, 266, 294 КУпАП,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу адвоката Шмирова Є. І. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року скасувати.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Вінницького
апеляційного суду                           Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ