ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Номер справи: 658/584/15-ц
Номер провадження: 22-ц/819/27/23

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 листопада 2023 року м.Херсон
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів: Воронцової Л.П.,
Кузнєцової О.А.,
секретар – Доброва К.О.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_2 та адвоката Крижановського Миколи Михайловича, який діє від імені ОСОБА_3 , на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 28 вересня 2021 року, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у складі судді Подіновської Г.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності, 
ВСТАНОВИВ:
В лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності. 
Позов обґрунтовано тим, що з 10 червня 1995 року вона перебуває з ОСОБА_2 у шлюбі.
Під час шлюбу 11 грудня 1997 року сторонами придбано квартиру  АДРЕСА_1 за 11 000 гривень та квартиру АДРЕСА_2 за 12 000 гривень з яких складається окремий будинок.
Позивач вказує, що спірне житло, хоча і придбане у період шлюбу, однак за її власні кошти, отримані від продажу належної їй та її неповнолітнім дітям на праві спільної часткової власності квартири, що розташована у АДРЕСА_3 , та від продажу квартири, що належала її матері ОСОБА_4 , розташованої у  АДРЕСА_4 .
Просила суд визнати за нею право власності на квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_2 та виділити їй зазначене житло.
Крім того, під час шлюбу подружжям за спільні кошти придбано майно, яке позивач вважає спільно нажитим, а саме: вантажно-пасажирський мікроавтобус «АВІА», державний номер НОМЕР_1 , вартістю 12 000 грн; автомобіль «Фіат-рітмо», державний номер іс НОМЕР_2 , вартістю 10 400 грн; автомобіль «Форд», державний номер НОМЕР_3 вартістю 17000 грн; автомобіль «Фіат-рітмо», державний номер НОМЕР_4 , вартістю 4 000 грн; масажне ліжко «нуга-бест», вартістю 15 000 грн; морозильну камеру «Беко», об`ємом 400 л., вартістю 4 000 грн; м`який куток бордового кольору, який складається з двох диванів та двох розкладних крісел, вартістю 8 000 грн; телевізор «JVS», вартістю 3 000 грн; телевізор «Грюндік», вартістю 2 400 грн; стінку меблеву, вартістю 1 000 грн; комп`ютер з монітором, вартістю 4 000 грн; пилосос з вологим прибиранням, вартістю 2500 грн; мотоблок, вартістю 8 000 грн.
Відповідач проживає окремо, спільного господарства вони не ведуть. Згоди щодо добровільного поділу спільного майна не досягнуто.
За вказаних обставин просила суд виділити їй та визнати право власності на квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , а також поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на масажне ліжко «нуга-бест», вартістю 15000 грн; морозильну камеру «Беко», об`ємом 400 л., вартістю 4000 грн; м`який куток бордового кольору, який складається з двох диванів та двох розкладних крісел, вартістю 8000 грн; телевізор «JVS», вартістю 3000 грн; стінку меблеву, вартістю 1000 грн; комп`ютер з монітором, вартістю 4000 грн; пилосос з вологим прибиранням, вартістю 2500 грн.
Заочним рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15 липня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.
26 серпня 2015 року ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15 липня 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.
В грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про виключення з обсягу позовних вимог вимоги щодо автомобілів: «Фіат-рітмо», державний номер НОМЕР_5 , «Форд», державний номер НОМЕР_3 , «Фіат-рітмо» державний номер НОМЕР_4 .
Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року, з врахуванням ухвали Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 19 травня 2016 року про усунення описки у рішенні, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання особистою приватною власністю майна, набутого під час шлюбу задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наступне майно: телевізор «JVS», вартістю 3 000 грн, морозильну камеру «Ardo», об`ємом 400 л., вартістю 2 197 грн, пилосос з вологим прибиранням, вартістю 2 500 грн, стінку мебельну, вартістю 1 000 грн. В порядку розподілу зазначеного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_3 : пилосос з вологим прибиранням, вартістю 2500 грн, морозильну камеру «Ardo», об`ємом 400 л., вартістю 2 197 грн; у власність  ОСОБА_2 виділено: телевізор «JVS», вартістю 3 000 грн, стінку меблеву, вартістю 1 000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 08 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні вимоги про поділ вантажно-пасажирського мікроавтобуса «АВІА», державний номер НОМЕР_1 , скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано вантажно-пасажирський мікроавтобус «АВІА», державний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності за кожним на частику автомобіля «АВІА» 31, 1986 року випуску, синього кольору, шасі № НОМЕР_6 , двигун № НОМЕР_7 , державний номер НОМЕР_1 , залишивши цей автомобіль у спільній частковій власності сторін. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року касаційну скаргу  ОСОБА_3  задоволено частково. Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 08 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Передаючи справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції вказав, що відмовляючи у позові про визнання за ОСОБА_3 право власності на спірні квартири, суди керувались тим, що позивачем не доведено, що спірні квартири були придбані виключно за її особисті кошти, оскільки вартість спірних квартир склала 23000 гривень, а продаж квартир, на які посилається позивач, вчинено на загальну суму 13757 гривень. Разом з тим суди не встановили на придбання якої із двох квартир по АДРЕСА_7 витрачалися отримані позивачем від продажу квартир кошти, оскільки загальна сума від їх продажу склала 13 575 гривень, що перевищує вартість кожної з квартир по АДРЕСА_7 (12 00 грн та 11 000 грн), і чи є одна зі спірних квартир особистою приватною власністю позивачки, а інша – спільною сумісною власністю. Крім того, Вищий спеціалізований суд України зазначив, що суди не встановили обсяг спільного майна подружжя, оскільки з матеріалів справи вбачається, що згідно зі свідоцтвом від 18 січня 1997 року № 13394 ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_8 (а. с. 95 т.1).
12 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про поділ спільного майна подружжя та просив суд прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду з первісним позовом, визнати за ним право особистої приватної власності на частину спільно набутого майна подружжя, а саме на квартиру АДРЕСА_9 , загальною площею 135,7 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., з господарчими та побутовими будівлями та спорудами – тамбур «а-5», частина сараю «Б», споруди № 1, 4, частина огорожі №3; для забезпечення функціонування квартир АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 залишити в загальному користуванні інженерні комунікації (каналізації, водопостачання, електропостачання, газопостачання).
Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16 грудня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 
05 лютого 2020 року ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя залишено без розгляду в зв`язку з поданням позивачем за зустрічним позовом заяви про залишення зустрічного позову без розгляду.
23 листопада 2020 року представник позивача ОСОБА_3 – адвокат Крижановський М.М. надав суду додаткові пояснення, в яких, так само як і в подальших заявах про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, просив суд: визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_5 та квартиру АДРЕСА_6 ; виділити у власність ОСОБА_3 наступне майно: м`який куток бордового кольору, який складається з двох диванів та двох розкладних крісел, вартістю 8000 гривень, телевізор «JVS», вартістю 3 000 гривень, стінку меблеву, вартістю 1 000 гривень, всього на суму 12 000 гривень. Виділити у власність ОСОБА_2 таке майно: телевізор «Грюндік», вартістю 2 400 гривень, пилосос з вологим прибиранням, вартістю 2 500 гривень, мотоблок, вартістю 8 000 гривень, комп`ютер з монітором, вартістю 4 000 гривень, автомобіль «АВІА», державний номер НОМЕР_1 вартістю 12 000 гривень, всього на суму 30400 гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різницю між вартістю виділеного майна в сумі 16200 гривень.
Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 28 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3  задоволено частково.
Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_3 88/100 часток квартири АДРЕСА_6 .
Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наступне майно:
- 12/100 часток квартири АДРЕСА_6 ;
- квартиру АДРЕСА_9 ;
- телевізор «JVS», вартістю 3000,00 грн;
- стінку меблеву, вартістю 1000,00 грн;
- телевізор «Грюндік», вартістю 2400,00 грн;
- пилосос з функцією вологого прибирання, вартістю 2500,00 грн;
- автомобіль «АВІА 31», 1986 року випуску, синього кольору, шасі № НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 12000,00 грн.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на наступне майно:
-6/100 квартири АДРЕСА_6 ;
-50/100 квартири АДРЕСА_9 ;
- телевізор «JVS», вартістю 3000,00 грн;
- стінку меблеву, вартістю 1000,00 грн;
- телевізор «Грюндік», вартістю 2400,00 грн.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на наступне майно:
-6/100 квартири АДРЕСА_6 ;
-50/100 квартири АДРЕСА_9 ;
- пилосос з функцією вологого прибирання, вартістю 2500,00 грн;
- автомобіль «АВІА 31», 1986 року випуску, синього кольору, шасі № НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 12000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різницю між вартістю виділеного майна в сумі 8100,00 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_6 була придбана частково за рахунок коштів, отриманих позивачкою від продажу квартири в м. Стрий Львівської області, яка належала позивачці ОСОБА_3 та її дітям до шлюбу з відповідачем, вартість якої складала 9728,00 гривень, оскільки між продажем вказаної квартири та придбанням кв. АДРЕСА_6 минув короткий проміжок часу. Таким чином, частка позивачки ОСОБА_3 у вартості вказаної квартири, яка набута за рахунок дошлюбного майна та є її особистою приватною власністю, складає 88/100 часток.
Суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивачки щодо набуття права особистої приватної власності на іншу частину спірного нерухомого майна за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири в м. Стрий Львівської області, яка належала матері позивачки ОСОБА_4 .
Щодо поділу рухомого майна, суд першої інстанції дійшов наступних висновків. Сторони не заперечують, що під час перебування у шлюбі ними було придбано за спільні кошти наступне майно: телевізор «JVS», телевізор «Грюндік», пилосос з функцією вологого прибирання, стінку меблеву. Отже, вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами. Позивачкою не спростовано, що комп`ютер з монітором був подарований сторонами сину відповідача ОСОБА_5 , тому поділу між сторонами не підлягає. Суд відмовив у визнанні м`якого кутка бордового кольору, який складається з двох диванів та двох розкладних крісел, вартістю 8000 грн та мотоблока, вартістю 8000 грн, спільною сумісною власністю, оскільки позивач не надала суду доказів придбання вказаного майна. Суд визнав доведеним, що автомобіль «АVIA 31» (номерний знак НОМЕР_1 ) 1986 року випуску, є спільною сумісною власністю.
З апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції в частині поділу та визнання права власності на нерухоме майно звернувся ОСОБА_2 . Апеляційна скарга обґрунтована тим, що твердження суду першої інстанції про те, що позивачка вклала свої особисті кошти у купівлю квартири АДРЕСА_6 , оскільки між продажем квартири в с.Стрий та придбанням квартири в с.Раздольне минув короткий проміжок часу є некоректним, оскільки одразу після продажу квартири 12 вересня 1997 року позивач та її діти вибули на постійне місце проживання у м.Львів, тому всі кошти від продажу квартири, разом з пенсією по інвалідності ОСОБА_2 , використовувались на потреби подружжя при проживанні у Львові. Вказує, що діти позивачки проживали разом подружжям ОСОБА_6 у Львові більше 10 років, за цей час ОСОБА_2 всиновив дітей, здійснював їх матеріальне забезпечення, в тому числі при навчанні ОСОБА_7 у медичному училищі у період 2002-2006 роки було витрачено 11015 гривень. Тому, в порівнянні з потребами великої сім`ї частки кожного співвласника від продажу квартири є незначними з урахуванням задоволення тих потреб, які сім`я потребувала для сталого забезпечення всієї родини необхідними речами. 
Просить скасувати рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 28 вересня 2021 року в частині визнання особистою приватною власністю ОСОБА_3 88/100 часток квартири АДРЕСА_6 , ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на 50/100 частки квартири АДРЕСА_6 , 50/100 частки квартири АДРЕСА_9 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 50/100 частки квартири АДРЕСА_6 , 50/100 частки квартири АДРЕСА_9 . В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Адвокат Крижановський М.М., який діє від імені ОСОБА_3 також звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим, що скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції та передаючи справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справу в ухвалі від 26 жовтня 2016 року вже встановив, що на придбання квартир по АДРЕСА_7 були витрачені кошти отримані позивачем від продажу квартир в сумі 13 575 грн, тобто від продажу квартири ОСОБА_3 (9728 гривень) та квартири її матері ОСОБА_4 (3847 гривень). Суд першої інстанції не врахував вказані висновки суду касаційної інстанції і дійшов помилкового висновку про те, що особисті кошти ОСОБА_3 при придбанні спірних квартир в с.Раздольне становили лише кошти, отримані нею від продажу лише її квартири (9728 гривень). Вказує, що суд першої інстанції повинен був виділити позивачці в цілому одну з квартир за рахунок зменшення її частки в іншій квартирі, а не виділяти кожній зі сторін частки у кожній із квартир.
Також апелянт не погоджується з рішенням суду в частині рухомого майна, що було набуте подружжям. Зазначає, що фактично в будинку наявне лише наступне майно: м`який куток бордового кольору, який складається з двох диванів та двох розкладних крісел, вартістю 8000 гривень, телевізор «телевізор «JVS», вартістю 3000 гривень, стінка меблева, вартістю 1000 гривень. Телевізор «Грюндік», вартістю 2400,00 грн відсутній. Решту майна відповідач вивіз з будинку, тому представник позивача просить виділити позивачці м`який куток бордового кольору, який складається з двох диванів та двох розкладних крісел, вартістю 8000 гривень, телевізор «телевізор «JVS», вартістю 3000 гривень, стінка меблева, вартістю 1000 гривень, всього на суму 12000 гривень, а відповідачу виділити: телевізор «Грюндік», вартістю 2400 гривень, пилосос з функцією вологого прибирання, вартістю 2500 гривень; комп`ютер з монітором, вартістю 4 000 гривень; мотоблок, вартістю 8000 гривень, автомобіль «АВІА 31», 1986 року випуску, синього кольору, шасі № НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 12000 гривень, всього на суму 30 400 гривень. Різниця між вартістю майна, за запропонованим варіантом становитиме 18 400 гривен.
Адвокат вказує, що квартира АДРЕСА_6 була придбана частково за рахунок залишку коштів від продажу квартир у сумі 1 575 гривень (13 575 гривень (кошти від продажу квартири ОСОБА_3 (9 728 гривень) та квартири її матері ОСОБА_4 (3 847 гривень)) – 12 000 гривень (вартість квартири АДРЕСА_9 ), а частково за спільні кошти подружжя. Отже ідеальна частка позивачки у квартирі АДРЕСА_10 складає 0,14 (1575/11000). Тобто ідеальні частки позивачки та відповідача у вартості квартири АДРЕСА_10 складають по 0,43 (1-0,14) /2). Загальна ідеальна частка позивачки у вартості квартири АДРЕСА_10 становить 0,57 (0,43+0,14).
Представник позивача просить суд врахувати різницю між вартістю рухомого майна, яке він пропонує для виділення сторонам в сумі 18400 гривень, за рахунок чого змінити частки сторін у нерухомому майні. Адвокат вказує, що вартість частки відповідача складає 4730 гривень (0,43 х 11000 гривень). Отже, вважає за необхідне визнати всю квартиру АДРЕСА_10 власністю позивачки, а на вартість частки 0,43 відповідача в сумі 4730 гривень зменшити суму, що має бути стягнута з відповідача, як різниця при поділі рухомого майна.
Просить змінити рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 28 вересня 2021 року. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на наступне майно: 
- квартиру АДРЕСА_9 ;
- квартиру АДРЕСА_6 ;
- м`який куток бордового кольору, який складається з двох диванів та двох розкладних крісел, вартістю 8000 гривень; телевізор «телевізор «JVS», вартістю 3000 гривень; стінку меблеву, вартістю 1000 гривень.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на наступне майно: 
телевізор «Грюндік», вартістю 2400 гривень; пилосос з функцією вологого прибирання, вартістю 2500 гривень; мотоблок, вартістю 8000 гривень; комп`ютер з монітором, вартістю 4 000 гривень; автомобіль «АВІА 31», 1986 року випуску, синього кольору, шасі № НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 , державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 12000 гривень. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різницю між вартістю виділеного майна в сумі 13670 гривень. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу в апеляційному суді в сумі 13620 гривень.
ОСОБА_2 направив до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу адвоката Крижановського М.М., який діє від імені ОСОБА_3 .. Доводи відзиву на апеляційну скаргу фактично повторюють доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 .. 
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ухвалою від 19 листопада 2021 року справу призначено до розгляду. 
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Крижановського М.М., який діє від імені ОСОБА_3 , ухвалою від 08 грудня 2021 року справу призначено до розгляду.
Внаслідок збройної агресії рф 24 лютого 2022 року було припинено роботу Херсонського апеляційного суду. Робота Херсонського апеляційного суду рішеннями Вищої ради правосуддя від 30 травня 2023 року № 567/0/15-23 та 31 травня 2023 року № 572/0/15-23 відновлена з 05 червня 2023 року.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 липня 2023 року, у зв`язку із звільнення з посади судді  ОСОБА_8 , здійснено заміну головуючого судді (судді-доповідача) Полікарпової О.М. на суддю Вейтас І.В.
Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, свою апеляційну скаргу підтримав, проти задоволення апеляційної скаргиадвоката Крижановського М.М., який діє від імені  ОСОБА_3 , заперечує. 
Адвокат Крижановський М.М. та  Юзвак С.О., які також приймали участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, свою апеляційну скаргу підтримали, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечують. 
Заслухавши доповідача, пояснення сторін та представника позивача, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 10 червня 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09 грудня 2015 року шлюб між сторонами розірвано.
12 вересня 1997 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 продала квартиру АДРЕСА_11 за 9728 гривень (т. 1, а. с. 48).
18 червня 1997 року ОСОБА_2 , діючи від імені ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_12 за 3 847 грн. (т. 1, а. с. 49).
11 грудня 1997 року ОСОБА_2  за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу купив квартиру  АДРЕСА_13 за 12 000 гривень (т.1, а. с. 12).
11 грудня 1997 року ОСОБА_2 також купив за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_14 за 11 000 гривень (т. 1, а. с. 14, зворот.стор.).
Рішенням Роздольнянської сільської ради Каховського району від 23 лютого 2005 року № 14 «Про інвентаризацію житлового фонду населених пунктів Роздольнянської сільської ради та перенумерацію будинків» нумерацію будинку АДРЕСА_7 змінено на № 5.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання щодо поділу рухомого майна, як просить в своїй апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 та вказує також представник позивача ОСОБА_3 , колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.
Спірні квартира придбані 11 грудня 1997 року, тобто до набрання чинності СК України, тому, вирішуючи спір у цій частині, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до спірних правовідносин підлягають положення КпШС України, чинного на момент придбання спірного майна в період шлюбу.
Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або у порядку спадкування, згідно з положеннями статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном). Аналогічні положення закріплено у пунктах 1, 2 частини першої статті 57 СК України.
Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено у статті 70 СК України.
Таким чином, розглядаючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання вказаного майна.
Відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке є об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути спільною сумісною власності за укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.
Якщо один із подружжя вклав у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, придбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі статті 25 КпШС України) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (стаття 28 КпШС України).
Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Конструкція норми статті 22 КпШС України , яка узгоджується з нормами статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, а один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 334/8276/15-ц, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Як на спростування презумпції спільності майна подружжя, ОСОБА_3 посилалася на те, що спірні квартири були придбані за її особисті кошти, отримані від продажу належної їй та її неповнолітнім дітям квартири, а також за кошти отримані від продажу квартири, що належала її матері.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, при ухвалення рішення про визнання права власності за  ОСОБА_3  на 88/100 часток квартири  АДРЕСА_6  правильно врахував факт продажу 12 вересня 1997 року позивачкою належної їй квартири та її вартість (9728 гривень) у вартості однієї з придбаних квартир (11000 гривень).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що кошти отримані від реалізації квартири були витрачені на проживання сім`ї у м.Львові ще до придбання 11 грудня 1997 року квартир у с.Роздольне, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до розпорядження голови Стрийської міської ради Львівської області від 9 грудня 1996 року № 406 ОСОБА_3 було надано дозвіл на продаж приватизованої квартири від імені неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , саме в зв`язку зі зміною місця проживання і придбання іншого житла (а.с.183, 184 т.1). 
Отже апеляційна скарга ОСОБА_2 про зміну рішення суду першої інстанції та поділ спірних квартир, як спільної сумісної власності по частці кожному з подружжя, не підлягає задоволенню, оскільки позивачем ОСОБА_3 належними та допустими доказами доведено факт придбання частки майна за кошти, отримані від реалізації майна, що належало їй особисто. 
Також не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги адвоката Крижановського М.М., який діє від імені ОСОБА_3 , про те що судом першої інстанції при поділі нерухомого майна безпідставно не враховані кошти в сумі 3 847 гривень, що були отримані 18 червня 1997 року від продажу квартири матері позивачки ОСОБА_4 у місті Стрий Львівської області.
Сам факт продажу квартири матері позивача 18 червня 1997 року не є безумовною підставою для того, аби вважати, що мати подарувала грошові кошти доньці з метою придбання нею особистого житла. Судами не встановлено, а матеріали справи не містять нотаріально посвідченого договору дарування коштів, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , як того вимагала стаття 244 ЦК України (у редакції 1963 року, яка була чинна на час укладання договору купівлі-продажу). Таким чином, твердження ОСОБА_3 про придбання нею квартири, в тому числі за особисті кошти, отримані нею від матері, ґрунтуються виключно на припущеннях, що не може вважатися спростуванням презумпції спільності майна подружжя, як правильно вважав суд першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги адвоката Крижановського М.М., який діє від імені ОСОБА_3 , про те, що суд першої інстанції, не врахувавши при поділі спірних квартир, кошти в сумі 3 847 гривень, що були отримані від продажу квартири матері позивачки,як особисті кошти  ОСОБА_3 , не взяв до уваги висновки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі від 26 жовтня 2016 року, чим порушив вимоги частини 5 статті 411 ЦПК України, є безпідставними. 
Судом першої інстанції враховано висновки суду касаційної інстанції у зв`язку з якими скасовано судові рішення, а саме те, що при попередньому розгляді справи суди відмовили у позові про визнання права власності на спірні квартири, з тієї підстави, що позивачем не доведено, що спірні квартири були придбані виключно за особисті кошти позивачки, при цьому суди не встановили, на придбання якої із двох квартир по АДРЕСА_7 витрачалися отримані позивачем від продажу квартир кошти. 
Суд касаційної інстанції в ухвалі від 26 жовтня 2016 року не зробив беззаперечного висновку, що ОСОБА_3 довела, що кошти отримані від продажу квартири її матері є особистими коштами позивачки, які були витрачені при придбанні спірних квартир.
Крім того, слід зазначити, що Вищий спеціалізований суд України в ухвалі від 26 жовтня 2016 року вказав, що суди не встановили обсяг спільного майна подружжя, оскільки з матеріалів справи вбачається, що згідно зі свідоцтвом від 18 січня 1997 року № 13394 ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_8 (а. с. 95 т.1).
Судом перевірено вказівку Вищого спеціалізованого суду України, викладену в ухвалі від 26 жовтня 2016 року та встановлено, що свідоцтво № НОМЕР_8 на право власності на квартиру АДРЕСА_8 , відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 разом з іншими чотирма особами є співвласником вказаної квартири, видане 18 січня 1994 року, тобто до укладення шлюбу з ОСОБА_3 (а. с. 95 т.1 а. с. 95 т.3).
Не можуть бути задоволені доводи апеляційної скарги адвоката Крижановського М.М., який діє від імені ОСОБА_3 , про перерахування часток сторін з метою виділення ОСОБА_3 100% однієї із квартир, а також про врахування вартості виділеного сторонам рухомого майна, за рахунок чого змінити частки сторін у нерухомому майні. 
Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. 
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо часток у нерухомому майні, що було придбане подружжям в 1997 році правильно врахував суму коштів, що належала позивачці особисто та була внесена ОСОБА_3 при придбанні спірних квартир та визначив її частку у квартирі АДРЕСА_15 . 
Під час розгляду справи не встановлювалась дійсна вартість спірного нерухомого майна на час розгляду справи. 
У суду відсутні підстави збільшувати частку ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_10 до 100% за рахунок зменшення її частики в квартирі АДРЕСА_5 , оскільки спірні квартири мають різні характеристики, були придбані за різною ціною, їх вартість на час розгляду справи не встановлювалась, відповідач не надавав згоди на вказаний перерозподіл часток. У суду також відсутні підстави для зарахування вартості рухомого майна, що підлягає розподілу, у вартість нерухомого майна, придбаного у 1997 році, вартість якого на час розгляду справи не встановлена, і таким чином позбавлення відповідача його частки у праві спільної сумісної власності на квартири без його згоди. 
Вирішуючи питання щодо доводів апеляційної скарги адвоката Крижановського М.М., який діє від імені ОСОБА_3 , стосовно поділу рухомого майна, колегія суддів виходить з наступного.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
23 листопада 2020 року представник позивача ОСОБА_3 – адвокат Крижановський М.М. надав суду додаткові пояснення, в яких, так само як і в заявах про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, вказав, що остаточна позиція позивачки була узагальнена та викладено в додаткових пояснення від 23 листопада 2020 року та просив суд: визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_5 та квартиру АДРЕСА_6 ; виділити у власність ОСОБА_3 наступне майно: м`який куток бордового кольору, який складається з двох диванів та двох розкладних крісел, вартістю 8000 гривень, телевізор «JVS», вартістю 3 000 гривень, стінку меблеву, вартістю 1 000 гривень, всього на суму 12 000 гривень. Виділити у власність ОСОБА_2 таке майно : телевізор «Грюндік», вартістю 2 400 гривень, пилосос з вологим прибиранням, вартістю 2 500 гривень, мотоблок, вартістю 8 000 гривень, комп`ютер з монітором, вартістю 4 000 гривень, автомобіль «АВІА», державний номер НОМЕР_1 вартістю 12 000 гривень, всього на суму 30400 гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різницю між вартістю виділеного майна в сумі 16200 гривень.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що під час розгляду справи позивачкою не спростовано, що комп`ютер з монітором був подарований сторонами сину відповідача ОСОБА_5 , а також позивач не надала доказів придбання в період шлюбу з відповідачем м`якого кутка бордового кольору, який складається з двох диванів та двох розкладних крісел, вартістю 8000 гривень та мотоблока, вартістю 8000 гривень. 
Враховуючи, що в апеляційній скарзі адвоката Крижановського М.М., який діє від імені ОСОБА_3 , не спростовано такі висновки суду першої інстанції, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни рішення суду у вказаній частині.
Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні усправі докази, надані сторонами, дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення в частині вирішення первісного позову, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.  
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу адвоката Крижановського Миколи Михайловича, який діє від імені  ОСОБА_3  залишити без задоволення. 
Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 28 вересня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 листопада 2023 року.

Головуючий суддя                                         І. В. Вейтас

Судді:                                                                 Л. П. Воронцова

О. П. Кузнєцова