ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4872/21  Номер провадження 22-ц/814/4147/23	Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М,
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_2 , на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 02 серпня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 08:52:17 до 09:20:24, дата виготовлення повного тексту судового рішення – 05 серпня 2021 року) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

                                     У С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з вказаним позовом, просило стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у розмірі 66 987 грн 49 коп. за кредитним договором №б/н від 31 серпня 2016 року, а також – судові витрати.
Заявлені вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 02 серпня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 31 серпня 2016 року за станом на 11.05. 2021 року у розмірі 56 519 грн 19 коп. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , законний представник ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що відповідач по справі є недієздатною особою, що підтверджено рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 14 лютого 2012 року, він є інвалідом другої групи безстроково і страждає стійким психічним розладом, отже укладений між ним і банком кредитний договір є нікчемним.
Про укладення кредитного договору №б/н від 31 серпня 2016 року ОСОБА_1  як законному представнику не було відомо, про існуюче рішення суду він дізнався у 2023 році, коли син повідомив про блокування пенсійної картки. 

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:
Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права. 
       Судом першої інстанції встановлено, що 31 серпня 2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 укладено договір, згідно якого останій отримав кредитну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту, розмір якого у подальшому було збільшено до 44 0000 грн, на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом. Власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту, з метою запобігання виникненя Овердрафту, який відповідно до п.1.1.1.69 договору короткостроковий кредит, який надається Банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі кредитного ліміту. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, з якими він згоден. Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПриватБанку, відповідач зобов`язався виконувати та регулярно з ними ознайомлюватися (а.с.20).
Банк виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_2 , надавши останньому кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту в сумі, строки та на умовах, передбачених договором на платіжні картки.
Факт отримання кредитних коштів ОСОБА_2 підтверджується випискою за картковим рахунком (а.с. 67-103).
Відповідач   ОСОБА_2 в терміни, встановлені договором, свої зобов`язання не виконував.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором № б/н від 31 серпня 2016 року відповідач ОСОБА_2 за станом на 11 травня 2021 року має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 66 987 грн 49 коп., яка складається із: 56 519 грн.91 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 56 519 грн.91 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованіості (а.с.6-13).

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що як доказ укладення договору з відповідачем банк надав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Якщо недійсність правочину встановлена законом, такий правочин є нікчемним (ч.2 ст.215 ЦК України).
Нікчемний (недійсний) правочин не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. 
Правові наслідки вчинення правочину недієздатною фізичною особою визначені ст.226 ЦК України: 
1. Опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу.
У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними.
2. На вимогу опікуна правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом дійсним, якщо буде встановлено, що він вчинений на користь недієздатної фізичної особи.
3. Дієздатна сторона зобов`язана повернути опікунові недієздатної фізичної особи все одержане нею за цим правочином, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість майна за цінами, які існують на момент відшкодування.
Опікун зобов`язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун зобов`язаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна.
4. Дієздатна сторона зобов`язана відшкодувати опікунові недієздатної фізичної особи або членам її сім`ї моральну шкоду, якщо буде встановлено, що вона знала про психічний розлад або недоумство другої сторони або могла припустити такий її стан.
Як убачається із рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14 лютого 2012 року, копія якого долучена до апеляційної скарги, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний недієздатним; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначений опікуном над недієздатним ОСОБА_2 (а.с.136-137).
За таких обставин кредитний договір № б/н від 31 серпня 2016 року, укладений між банком і ОСОБА_2 , є нікчемним, тобто не породив жодних юридичних наслідків. 
Зважаючи на встановлене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. 
Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги згідно п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».
Апеляційна скарга задоволена в повному обсязі.
Таким чином з АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 3 405 грн.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову (66 987,49 грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.
Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , законного представника ОСОБА_2 , задовольнити. 
Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 02 серпня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Акціонерному товариству комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відмовити у задоволенні позову до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості  за кредитним договором.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь держави судовий збір у розмірі 3 405 грн за подачу апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня отримання повного текста постанови до Верховного Суду безпосередньо з урахуванням вимог ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 08 листопада 2023 року.
    
Головуючий суддя                                                   О. А.Лобов 

     Судді                                                                     А.І.Дорош

В.М. Триголов