ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6766/23 Справа № 212/1545/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зімін М.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/1545/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
відповідачка -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами,  апеляційну скаргу відповідачки  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2023 року, яке ухвалено  суддею Зіміним М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 травня 2023 року, -
       
В С Т А Н О В И В:

У   березні 2023   року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 29 травня 2019 року між Банком та відповідачкою був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом. 
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у Заяві. 
Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.
Внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором, станом на 20 грудня 2022 року, утворилась заборгованість у розмірі 114 388,72 грн, з яких: 102 083,49 гр. – заборгованість за тілом кредиту, 5 104,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками, 7 201,23 грн – заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив стягнути на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за тілом кредиту у розмірі 102083,49 грн та за простроченими відсотками у розмірі 3178,54 грн, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2023 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.05.2019 року за тілом кредиту у розмірі 102083,49 грн., за простроченими відсотками у розмірі 3178,54 грн., та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2648,00 грн. 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 жовтня 2023 року внесено виправлення рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2023 року, де замість слів та цифр «заборгованість у розмірі 114388,72 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 102083,49 грн., заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 5104,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 7201,23 грн» вирішено вважати вірними «заборгованість у розмірі 105262,03 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 102083,49 грн., за простроченими відсотками у розмірі 3178,54 грн.».
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що сума заборгованість, вказана у позовній заяві, не відповідає сумі боргу, яка наявна у додатку Privat24. Судом не було взято до уваги, що прострочена заборгованість  за кредитом почалася ще в лютому 2020 року, а  позов до суду подано  у березні 2023 року, тобто, позов подано з пропуском трирічної позовної давності. Судом не надано оцінку тому факту, що  28 лютого 2023 року з карткового рахунку відповідачки вже було списано 2 684,00 грн у рахунок погашення судового збору, а тому суд не мав підстав повторно стягувати ці кошти . 
Зазначає, що, станом на 20 червня 2023 року, заборгованість за тілом кредиту становить 101 977,83 грн. та за простроченими відсотками – 0 грн. При цьому, у рішенні суду сума заборгованості у мотивувальній частині відрізняється від суми зазначеної у резолютивній частині, а тому незрозуміло із яких розрахунків виходив суд.
Вважає, що позивач зловживає своїм правом звернення до суду та просить стягнути в судовому порядку борг, який погашається автоматично, згідно пунктів 1.1.3.2.12, 1.1.3.2.12.1, 1.1.3.2.12.2., 1.2.3.2.12.3 Договору б/н від 29.05.2019 року. При цьому, за умови вчинення такого списання (наявності у боржника коштів на рахунку) відсутнє положення щодо одночасного автоматичого списання коштів та стягнення заборгованості у судовому порядку.
Крім того, зазначає, що судом порушено вимоги ст. 259 ЦПК України, а саме: на судовому рішенні, отриманому відповідачкою, відсутній підпис судді, який розглянув справу.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що   29.05.2019 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно якої ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок з можливістю встановлення кредитного ліміту, який в подальшому був неодноразово збільшений, останній раз до 100 000,00 грн (а.с.29, 31-34).
Із наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» довідки вбачається, що банком було надано ОСОБА_1 наступні кредитні картки: за № НОМЕР_1 з терміном дії по травень 2022 року, за № НОМЕР_2 з терміном дії по грудень 2023 року (а.с 30).
До кредитного договору позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток, в тому числі «Platinum» (а.с.35-75)
За наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, станом на 20.12.2022 року, становить 114388,72 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 102083,49 грн, заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 5104,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 7201,23 грн (а.с. 8-15).
Спір між сторонами виник з приводу стягнення заборгованості у розмірі 105262,03 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 102083,49 грн., за простроченими відсотками у розмірі 3178,54 грн.
Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 29 травня 2019 року, суд першої інстанції виходив того, що відповідачка ОСОБА_1 , отримавши кредитні кошти, не виконала взятого на себе обов`язку зі своєчасного їх повернення та сплати відсотків за користування ними, а тому кредитор АТ КБ «ПРИВАТБАНК» набув право на стягнення заборгованості у судовому порядку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не оспорюється у суді апеляційної інстанції, 29.05.2019 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.29, 31-34), тобто між сторонами укладено Договір.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
В матеріалах справи міститься виписка за рахунком  ОСОБА_1 , яка надавалася позивачем до суду першої інстанції та з якої вбачаються операції за карткою, зокрема, зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку.
За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.
Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують заборгованість за тілом кредиту у розмірі 102083,49 грн.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно розрахунку позивача, який не спростовано відповідачкою, розмір заборгованості за простроченими відсотками становить 3178,54 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що, станом на 20 червня 2023 року, заборгованість за тілом кредиту становить 101 977,83 грн. та за простроченими відсотками – 0 грн., колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 01 травня 2023 року (а.с. 163-167) та погашення відповідачкою ОСОБА_1 заборгованості після ухваленя рішення у справі правового значення для вирішення даного спору немає.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було взято до уваги, що прострочена заборгованість за кредитом почалася ще в лютому 2020 року, а позов до суду подано у березні 2023 року, тобто, позов подано з пропуском трирічної позовної давності, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступні обставини.
Так, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов`язку позичальниці щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов`язку, а строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку дії кредитної картки.
Судом встановлено, що відповідачці надавалася кредитна картка, зі строком дії до останнього дня грудня 2023 року (т. 1 а.с. 30).
Оскільки строк дії картки закінчується 31 грудня 2023 року, а з позовом до суду банк звернувся у березні 2023 року (т. 1 а.с. 1), трирічний строк на звернення з позовом не пропущено та підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з цих підстав відсутні, а тому колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги в цій частині.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено вимоги ст. 259 ЦПК України, а саме: на судовому рішенні, отриманому відповідачкою відсутній підпис судді, який розглянув справу, є безпідставними, оскільки оригінал судового рішення підписаний суддею та приєднаний до матеріалі справи у порядку, визначеному статтею 259 ЦПК України (т. 1 а.с. 187-188). При цьому, порядок оформлення та видачі учасникам справи копій судових рішень врегульовано Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019  № 814, а не нормами ЦПК України.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 грудня 2023 року.

Головуючий: 

Судді: