УХВАЛА

01 листопада 2023 року 
м. Київ 
справа № 420/22855/21
адміністративне провадження № К/990/34778/23  

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевіривши касаційну скаргу адвоката Губської Христини Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року у справі №420/22855/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, в якому, з урахуванням заяви від 28 квітня 2023 року про зменшення позовних вимог, просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДСНС України в Одеській області №355 від 23 липня  2021 року «Про внесення змін до наказу, зарахування в розпорядження»;
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДСНС України в Одеській області №395 від 10 серпня 2021 року «Про преміювання» в частині встановлення ОСОБА_1 премії в розмірі 10% посадового окладу;
- зобов`язати ГУ ДСНС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію з липня 2021 року по 12 грудня 2021 року у розмірі 120% посадового окладу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року, позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДСНС України в Одеській області №355 «Про внесення змін до наказу, зарахування в розпорядження» від 23 липня 2021 року.
Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДСНС України в Одеській області №395 «Про преміювання» від 10 серпня 2021 року в частині встановлення ОСОБА_1 премії у розмірі 10% посадового окладу.
Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області видати наказ про преміювання полковника служби цивільного захисту ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні начальника Головного управління за липень 2021 року з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року касаційну скаргу адвоката Губської Христини Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року у справі №420/22855/21 повернуто скаржнику.
13 жовтня 2023 року адвокат Губська Христина Юріївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , повторно засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року. Скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ГУ ДСНС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію з липня 2021 року по 12 грудня 2021 року у розмірі 120% посадового окладу та постанову суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункти 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Зокрема, скаржник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме:
- пунктів 1, 2 розділу 23 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2018 року №623 щодо збереження за особами рядового і начальницького складу, яких звільнено із займаних посад та зараховано в розпорядження, грошового забезпечення в розмірі, визначеному пунктом 2 цього розділу, на весь період перебування в розпорядженні, включаючи премії, що були встановлені за останньою штатною посадою на момент зарахування в розпорядження у взаємозв`язку з пунктом 3 розділу 16 Інструкції №623, пункту 5 Положення про преміювання осіб рядового і начальницького складу ГУ ДСНС в Одеській області, затвердженого Наказом ГУ ДСНС в Одеській області №297 від 26 липня 2021 року, пп. 3.10, 3.14 Положення про преміювання осіб рядового і начальницького складу ГУ ДСНС в Одеській області, затвердженого Наказом ГУ ДСНС в Одеській області №288 від 03 липня 2017 року щодо можливості зменшення розміру премії саме в період перебування у розпорядженні.
Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Суд звертає увагу на те, що у випадку посилання скаржником на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, останньому необхідно зазначити конкретну норму права, щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
В свою чергу, скаржником не наведено належного обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні норм права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, що в свою чергу не узгоджується із підставами касаційного оскарження, передбаченим пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Також, слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.
Отже, наведене обґрунтування підстави звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Також у касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 4 частини другої статті 353 КАС України.
Частиною другою статті 353 КАС України встановлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема: 4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Зокрема, у тексті касаційної скарги скаржник вказав, що висновки суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні, яке було залишене без змін постановою суду апеляційної інстанції ґрунтуються на доказах, отриманих з порушенням встановленого статтями 79, 175, 204 КАС України порядку і строків подання доказів та на стадії судових дебатів, а тому є недопустимими.
Водночас, згідно з приписами частини першої статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Указаним положенням установлено пряму заборону при розгляді та вирішенні адміністративної справи для суду брати до уваги докази з порушенням законної процедури їх одержання (нелегітимні докази, включаючи сфальсифіковані) як під час розгляду клопотання про долучення доказу до справи, так і в межах судового розгляду.
Слід зауважити, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено доказ, який скаржник вважає недопустимим, обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, тобто такими, що одержані з порушенням законної процедури.
Проте, усупереч викладеному, касаційна скарга не містить необхідних обґрунтувань оскільки, скаржником чітко не зазначено, докази, які б відповідали критеріям недопустимості та на основі яких суд встановив обставини, що мають істотне значення.
Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України скаржником не зазначено.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу адвоката Губської Христини Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 травня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року у справі №420/22855/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет», а у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку.
Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами, у спосіб їх надсилання до суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                О.В. Кашпур