Постанова                                                 
Іменем України      
 
04 жовтня 2023 року
м. Київ
 
справа № 465/7599/20
провадження № 61-3985св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Франківського районного суду міста Львова від 
05 липня 2021 року у складі судді Ванівського Ю. М. та постанову Львівського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Шеремети Н. О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суд з позовом до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання недійсним рішення комісії. 
В обґрунтування позову зазначав, що наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (далі - Національна академія) від 05 липня 2019 року № 171 його звільнено з військової служби у запас за пп. «а» пункт 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з закінченням контракту. На момент його звільнення вислуга років у Збройних Силах України склала 25 років 10 місяців. Рішенням житлової комісії Національної академії від 21 серпня 2019 року за № 13, закріпленого наказом начальника Національної академії від 09 вересня 2019 року за № 579-АД, його було знято з квартирного обліку з посиланням на те, що підстава його звільнення з військової служби у запас не дає йому права перебувати на квартирній черзі при Національній академії. 
Вважає своє зняття з квартирного обліку незаконним, таким, що порушує його конституційні права, оскільки він був правомірно зарахований на квартирний облік, а тому зняття з цього обліку суперечить Конституції України, ЖК України та цілому ряду нормативно-правових актів. Відповідно до частини дев`ятої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла. 
Вказує на те, що Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена наказом Міністерства оборони України № 380 від 31 липня 2018 року (далі - Інструкція № 380), на нього не поширюється (не може бути підставою для зняття з обліку). 
Просив суд:
визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії Національної академії, оформлене протоколом від 21 серпня 2019 року за № 13 в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного;
визнати незаконним та скасувати пункт 3.1. наказу № 579-АД Національної академії, згідно з яким ОСОБА_1 знято з квартирного обліку Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного; 
зобов`язати Національну академію поновити ОСОБА_1 , на обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 05 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення житлової комісії Національної академії, оформлене протоколом від 21 серпня 2019 року № 13 в частині зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та пункт 3.1. наказу № 579-АД Національної академії, згідно якого ОСОБА_1 знято з квартирного обліку Національної академії.
Зобов`язано Національну академію поновити ОСОБА_1 на обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов.
Судові рішення мотивовані тим, що правова підстава взяття на облік (потреба у поліпшенні житлових умов) не відпала, а підстави зняття з обліку відсутні.
Аргументи учасників справи
У травні 2022 року Національна академія звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову до Національної академії про визнання недійсним рішення комісії відмовити.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців (у тому числі звільнених в запас або у відставку) та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов визначено Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року № 1081 (далі - Порядок № 1081). Позивач звільнений з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту, що позбавляє його права залишатися на квартирному обліку, оскільки підставою для звільнення в запас було закінчення строку дії контракту, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційних заходів, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 22 липня 2020 року по справі № 359/4140/17.
Відповідно до пункту дев`ятого статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»та пункту 29 Порядку № 1081 не передбачено можливості залишення на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині військовослужбовців звільнених з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, а відтак підстави перебування позивача на обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов з дати його виключення зі списків особового складу Національної академії (з 06 липня 2019 року відповідно до наказу начальника Національної академії від 05 липня 2019 року № 171) - відсутні. Тому вимога ОСОБА_1 щодо його поновлення на обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які потребують поліпшення житлових умов, є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.
Відсутність підстав перебування позивача на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов згідно пункту дев`ятого статті 12 вказаного Закону та пункту 29 Порядку 1081 і є «іншим випадком, передбаченим законодавством» для зняття військовослужбовців з обліку згідно пункту 21 розділу VI Інструкції № 380. Таким чином, рішення житлової комісії Національної академії, оформлене протоколом від 21 серпня 2019 року за № 13, затверджене наказом начальника Національної академії від 09 вересня 2019 року № 579-АД, в частині зняття позивача з квартирного обліку Національної академії прийнято в межах повноважень житлової комісії та в спосіб прямо встановлений чинним законодавством.
Суди попередніх інстанцій, оцінюючи правову природу пункту дев`ятого статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 29 Порядку № 1081, зробили правильний висновок, що обидві норми регулюють процедуру залишення на квартирному обліку і не визначають процедуру зняття з обліку та відхилили доводи позивача про те, що усі особи, звільнені в запас, повинні залишатись на житловому обліку, незважаючи на підстави звільнення. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, про те, що залишення на житловому обліку залежить від підстав звільнення. Однак, незважаючи на такий висновок, суди дійшли помилкового висновку, що вказані норми не стосуються спірних правовідносин. Положення пункту дев`ятого статті 12 вказаного Закону та пункту 29 Порядку № 1081 визначають підстави залишення на житловому обліку військовослужбовців при звільненні. Підстави зняття з квартирного обліку визначено пунктом 21 розділу VI Інструкції № 380. Таким чином, за відсутності підстав залишення на житловому обліку військовослужбовця при його звільненні з військової служби, він підлягає зняттю з житлового обліку на підставі пункту 21 розділу VI Інструкції № 380.
Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду
Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2022 року поновлено Національній академії строк на касаційне оскарження; відкрито касаційне провадження у справі; у задоволенні клопотання Національної академії про зупинення виконання рішення Франківського районного суду міста Львова від 05 липня 2021 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, відмовлено.  
В ухвалі Верховного Суду від 19 березня 2021 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд першої та апеляційної інстанції в оскаржених судових рішеннях порушили норми процесуального права та застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 359/4140/17).
Ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що відповідно до наказу начальника Національної академії від 05 липня 2019 року № 171 підполковника ОСОБА_1 , доцента кафедри тактики підрозділів бойового (оперативного) забезпечення факультету підготовки спеціалістів бойового (оперативного) забезпечення Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного, звільнено наказом командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 14 червня 2019 року № 220 за підпунктом «а» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту), з правом носіння військової форми одягу, визнано таким, що 05 липня 2019 року справи та посаду здав.
06 липня 2019 року його виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення та направленого до Галицько - Франківського ОРВК м. Львова для постановки на військовий облік.
Вислуга років у Збройних Силах становить 25 календарних років 10 місяців 4 дні.
Постійним та службовим житлом не забезпечувався.
Згідно наказу від 09 вересня 2019 року № 579 - АД Національної академії позивача знято з квартирного обліку з загальної черги у військові частині з 09 вересня 2019 року на підставі пункту 21 розділу VI Інструкції № 380 та пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Позиція Верховного Суду
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 КАС України). 
Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі № 910/16744/17 (провадження № 12-255гс18) зароблено висновки, що «до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого права та інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі».
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац другий частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2022 року у справа № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22) зазначено, що «у спірних правовідносинах, як за Інструкцією, затвердженою Наказом № 737, так і за Інструкцією, затвердженою Наказом № 380, відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова. Для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (пункт 47)). Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції). За змістом пункту 15 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, військова служба теж була віднесена до служби публічної. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом від 5 лютого 2018 року; близький за змістом припис є і в поточній редакції цієї частини, чинній із 23 червня 2018 року). Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів. Позивач, мотивуючи позов приписами Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Інструкції, затвердженої Наказом № 737, оскаржив діяння відповідача, житлова комісія якого не зарахувала позивача на квартирний облік як військовослужбовця. Соціальна гарантія, якої, як він вважав, його протиправно позбавили, передбачена для осіб, котрі проходять військову, тобто публічну службу. Інакше кажучи, право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби. Тому спір військовослужбовця з військовою частиною щодо реалізації цього права слід розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори, з приводу проходження публічної служби (аналогічно, як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців). 
Спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів».
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 21 червня 2022 року у справі № 465/2561/19 (провадження № 61-4417св22), від 10 серпня 2022 року у справі № 279/5240/18 (провадження 61-11930св20), від 27 липня 2022 року в справі № 569/5974/20 (провадження № 61-17489св21), від 21 вересня 2022 року в справі № 456/694/20 (провадження № 61-12952св21), від 26 жовтня 2022 року в справі справа № 683/2201/18 (провадження 
№ 61-20098св21), від 30 листопада 2022 року в справі № 740/2656/21 (провадження № 61-4954св22), від 10 травня 2023 року у справі № 389/3664/21 (провадження № 61-10476св22).
З урахуванням викладеного, характеру правовідносин, що виникли між сторонами, змісту прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, цей спір є публічно-правовим, а отже підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина перша та друга статті 414 ЦПК України).
Однією з підстав закриття провадження у справі є те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).
За таких обставин, касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення - скасувати, провадження у справі - закрити.
У разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору (частина четверта статті 414 ЦПК України).
Верховний Суд відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції.
Керуючись статтями 255, 256, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного задовольнити частково.
Рішення Франківського районного суду міста Львова від 05 липня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року скасувати.
Провадження у справі № 465/7599/20 закрити. 
Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач має право звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Франківського районного суду міста Львова від 05 липня 2021 року та постанова Львівського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                   В. І. Крат 
 
Судді:                                                                             Н. О. Антоненко
 
  І. О. Дундар
 
  Є. В. Краснощоков
 
  М. М. Русинчук