ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 листопада 2023 року
м. Київ
 
справа № 521/1193/21
провадження № 61-11967ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,                                
 
учасники справи:
позивач - Одеська міська рада,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Таранова Наталія Вікторівна, на постанову Одеського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у складі колегії суддів:                          Князюка О. В., Погорєлової С. О., Заїкіна А. П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2021 року Одеська міська рада звернулась до суду з позовом до             ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення прибудови.
Позов мотивований тим, що Територіальна громада м. Одеси як власник земель комунальної власності в особі Одеської міської ради вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав у зв`язку з протиправним проведенням ОСОБА_1 будівельних робіт з реконструкції квартири на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку шляхом улаштування прибудови на стовбчастих фундаментах та фактичного влаштування приміщення зі стінами та покрівлею.
Позивач зазначив, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 01 липня 2002 року набув у власність квартиру АДРЕСА_2 .
23 червня 2005 року ОСОБА_2 продав вищевказану квартиру                    ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу.
19 червня 2020 року на адресу юридичного департаменту Одеської міської ради надійшов лист управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 17 червня 2020 року за вих. № 01-8/347-вх, в якому повідомлялось, що управлінням 09 червня 2020 року ініційовано та проведено комісійне обстеження, за результатами якого встановлено, що за адресою:                 АДРЕСА_1 виконуються будівельні роботи з реконструкції квартири на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку шляхом улаштування прибудови на стовбчастих фундаментах та фактичного влаштування приміщення зі стінами та покрівлею, що призвело до збільшення площі квартири. 
В даній ситуації наявні декілька ознак самочинно будівництва, а саме будівництво прибудови до квартири № 17 проводилось на земельній ділянці комунальної власності загального користування, що не була відведена у встановленому законом порядку, а також за відсутності відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, без введення в експлуатацію об`єкта будівництва, що зумовлює наявність на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси самочинно збудованого об`єкта та унеможливлює здійснення володіння, користування та розпорядження власником - територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради земельною ділянкою, яка знаходиться під відповідним об`єктом.
В свою чергу, самовільно зайнята земельна ділянка комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 , повинна бути звільнена шляхом приведення квартири № 17 до попереднього стану, який існував об`єктів будівництва за вищевказаною адресою силами і за рахунок відповідачів. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням  Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2022 року у задоволенні позову Одеської міської ради відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із його недоведеності та необґрунтованості.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Одеська міська рада оскаржила його в апеляційному порядку.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 29 червня 2023 року апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позов Одеської міської ради задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення прибудови.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що будівництво прибудови до квартири № 17 проводилось на земельній ділянці комунальної власності загального користування, що не була відведена у встановленому законом порядку, а також за відсутності відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, без введення в експлуатацію об`єкта будівництва, що зумовлює наявність на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси самочинно збудованого об`єкта та унеможливлює здійснення володіння, користування та розпорядження власником - Територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради земельною ділянкою, яка знаходиться під відповідним об`єктом.
Таким чином, самовільно зайнята земельна ділянка комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 , повинна бути звільнена шляхом приведення квартири № 17 до попереднього стану, який існував до будівництва за вищевказаною адресою силами і за рахунок відповідачів.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
08 серпня 2023 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката                  Таранової Н. В. через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 29 червня 2023 року.
В касаційній скарзі заявник просить суд скасувати оскаржену постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції ухвалена постанова з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
21 вересня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що  ОСОБА_3 23 червня 2005 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
19 червня 2020 року на адресу юридичного департаменту Одеської міської ради надійшов лист управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 17 червня 2020 року за вих. № 01-8/347-вх, в якому повідомлялось, що управлінням 09 червня 2020 року ініційовано та проведено комісійне обстеження, за результатами якого встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , виконуються будівельні роботи з реконструкції квартири на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку шляхом улаштування прибудови на стовбчастих фундаментах та фактичного влаштування приміщення зі стінами та покрівлею, що призвело до збільшення площі квартири. Таким чином, будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_4 відбулось за рахунок земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що у встановленому законом порядку для такого будівництва не відводилась, що свідчить про наявність ознак самочинного будівництва, виходячи з наступного.
Будівництво прибудови на стовбчастих фундаментах та фактичного влаштування приміщення зі стінами та покрівлею до квартири АДРЕСА_4 здійснювалось без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту.
Вищевказаним листом від 17 червня 2020 року за вих. № 01-8/347-вх управління архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради повідомило, що у Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутні відомості стосовно реєстрації документів, які дають право на виконання будівельних робіт та документів, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 . У разі проведення нового будівництва або реконструкції об`єкта будівництва, що передбачає зміну геометричних розмірів фундаментів у плані, замовник будівництва зобов`язаний підтвердити своє право на проведення будівельних робіт документом, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об`єкт нерухомості.
Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 03 липня 2020 року за вих. № 01-11/2849 повідомив, що містобудівні умови та обмеження на будівництво або реконструкцію за адресою: АДРЕСА_1 , не надавались. Самочинне будівництво є порушенням установлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об`єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об`єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки. Таку ж позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 25.05.2017 року у справі № 6-579цс17. Таким чином, будівництво прибудови на стовбчастих фундаментах та фактичного влаштування приміщення зі стінами та покрівлею до квартири АДРЕСА_4 , здійснено за відсутності проектної документації, яка мала розроблятись з урахуванням вимог містобудівної документації, вихідних даних на проектування та дотримання вимог законодавства та будівельних норм, без отримання дозволу на виконання будівельних робіт та об`єкт використовується без введення в експлуатацію.
Вищевказане будівництво прибудови на стовбчастих фундаментах та із фактичним влаштуванням приміщення зі стінами та покрівлею до квартири                 № 17 , здійснювалось за рахунок земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси, яка не була відведена для такої мети у встановленому законом порядку. Департамент комунальної власності Одеської міської ради листом від 31 липня 2020 року за вих. № 01-18/852-06 повідомив, що відповідно до інформації, наявної в департаменті, рішення стосовно передачі земельної ділянки у власність або користування за адресою: АДРЕСА_5 Одеською міською радою не приймались.
Відділом самоврядного контролю за використанням та охороною земель та дотримання земельного законодавства департаменту комунальної власності Одеської міської ради 10 липня 2020 року складено відповідний акт огляду земельної ділянки, в якому зазначено, що за вищевказаною адресою проводиться на земельній ділянці, орієнтовною площею 12 кв.м проводяться будівельні роботи з реконструкції квартири на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку шляхом улаштування прибудови на стовпчастих сваях та фактичного улаштування приміщення зі стінами та покрівлею. Листом від 31 липня 2020 року за вих. № 18-15-0.83-7904/2-20 головне управління Держгеокадастру в Одеській області повідомило, що згідно з наявними у Відділі Книг записами реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі станом на 01 січня 2013 року право власності (користування) не зареєстровано на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 . Земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_5 на якій розташована прибудова, використовується за відсутності документів, оформлення яких вбачається необхідним для землекористування.
Під час вказаного комісійного обстеження оглядово було встановлено, що за вказаною адресою проводяться будівельні роботи з реконструкції квартири на 1-му поверсі 5-ті поверхового житлового будинку шляхом улаштування прибудови на стовбчастих фундаментах та фактичного влаштування приміщення зі стінами та покрівлею, що призвело до збільшення площі квартири.
З акту огляду земельної ділянки від 10 липня 2020 року, складеного Департаментом комунальної власності Одеської міської ради за підписом особи ОСОБА_4 (без вказання посади), встановлено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_5 , має місце факт самовільної прибудови до кв. 17 загальною площею орієнтовно 12 кв.м.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржена постанова суду апеляційної інстанції відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини 1 статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, серед іншого, земля, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.
Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності.
За змістом статей 316, 317, 321, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Згідно частини другої статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Частиною четвертою статті 376 ЦК України передбачено, що, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування (пункт б частини першої статті 80 Земельного кодексу України (далі - ЗК України)).
Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності (частини перша-друга статті 83 ЗК України).
У частині другій статті 152 ЗК України зазначено, що лише власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Частина третя статті 152 ЗК України визначає способи захисту порушених прав, а саме: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (частина п`ята статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.
Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування (частина п`ята статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
Згідно із частинами першою-третьою та восьмою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.
Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації);
3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; 4) витяг із Державного земельного кадастру.
Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника.
Апеляційним судом під час розгляду справи, встановлено, що містобудівні умови та обмеження на будівництво або реконструкцію квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , не надавались.
Отже,  ОСОБА_1  у порушення статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не подавав заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, а також не отримував містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для будівництва спірної прибудови.
Завдання на проектування об`єктів будівництва складається і затверджується замовником за погодженням із проектувальником. Завдання на проектування визначає обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень об`єкта будівництва, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва і складається з урахуванням технічних умов, містобудівних умов та обмежень (частини дев`ята  та десята статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).
Втім, в порушення частин дев`ятої та десятої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у  ОСОБА_1   відсутнє завдання на проектування, затверджене ним та погоджене з проектувальником, щодо будівництва спірної прибудови. Доказів протилежного відповідачем суду не було надано. Також, відповідачем не отримані належні вихідні дані для будівництва спірної прибудови, чим порушено визначений законом порядок будівництва.
У справі, що переглядається, апеляційний суд встановив, що відповідач використовує вищезазначену земельну ділянку без правовстановлювальних документів на землекористування, чим порушує вимоги діючого законодавства України.
Враховуючи відсутність у ОСОБА_1 документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою, а власник земельної ділянки Одеська міська рада заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, оскільки це порушує права інших осіб, апеляційний суд правильно застосував положення статті 376 ЦК України та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції  висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Верховний Суд встановив, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги її висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні. 
За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2023 року зупинено дію оскарженої постанови апеляційного суду.
 
Ураховуючи, що касаційна скарга  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Таранова Н. В., підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України, Верховних Суд поновлює дію постанови апеляційного суду.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргуОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Таранова Наталія Вікторівна, залишити без задоволення.
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 29 червня 2023 року залишити без змін.
 
Поновити дію постанови Одеського апеляційного суду від 29 червня 2023 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Є. В. Коротенко
 
А. Ю. Зайцев
 
М. Ю. Тітов