Номер провадження: 22-ц/813/7919/23 
Справа № 523/1520/23
Головуючий у першій інстанції Бузовський  В.В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.11.2023 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/1520/23
Провадження номер: 22-ц/813/7919/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М., 

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційними скаргами адвоката Мойсєєнко Марини Олегівни, діючої від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Бузовського В.В. 22 серпня 2023 року, повний текст рішення складено 28 серпня 2023 року,
встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У січні 2023 року ОСОБА_1  звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі – 20 000,00 грн. щомісяця, з подальшою індексацією, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2016 року, який було зареєстровано Приморським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 15.10.2016 року.
В період шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (Т. 1, а. с. 12).
На теперішній час сторони разом не проживають, дитина проживає разом із матір`ю. До вересня 2022 року відповідач надавав матеріальну допомогу своїй дитині у розмірі - від 20 000 грн. до 80 000 грн., проте з кінця вересня 2022 року перестав надавати таку допомогу. 
Посилається на те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у розмірі 20 000 грн. щомісячно, що підтверджується виписками з його банківських рахунків та розміром аліментів, які сплачувались ним на утримання дитини до кінця вересня 2022 року. Дохід відповідача складає - 120 000 грн. щомісяця. Крім того відповідач є працездатною, фізично здоровою людиною, інші непрацездатні утриманці у нього відсутні. 
Відповідно до положень СК України незалежно від того чи перебувають батьки дитини між собою у шлюбі, той з них, хто проживає окремо, має брати участь в утриманні дитини в грошовій і (або) натуральній формі.
Таким чином, відповідач, як батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має брати участь в утриманні сина. Враховуючи те, що відповідач має добрий стан здоров`я, великий дохід, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі - 20 000,00 грн., з подальшою індексацією, до досягнення дитиною повноліття (Т. 1, а. с. 1 - 8).

Позиція сторін по справі в суді першої інстанції

21.02.2023 року до суду першої інстанції надійшов відзив від адвоката Сторожук Д.І., діючого від імені ОСОБА_2 , в якому він просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (Т. 1 а. с. 94 - 97).
У відзиві адвокат Сторожук Д.І., діючий від імені ОСОБА_2 , вказує на те, що відповідач не відмовляється від надання допомоги на утримання дитини. Посилаючись на податкову декларацію, ФОП ОСОБА_2 має дохід - 60 000 грн. за пів 2023 року, що не дає можливості відповідачу сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі. Також, в заперечення вимог посилається на те, що одержання грошових коштів на розрахункові рахунки, відкриті в банках, не є підставою для стягнення аліментів в розмірі, зазначеному позивачкою, оскільки позивачка також користувалась даним рахунком, а грошові кошти надходили від фізичних осіб, які займали кошти в борг у відповідача. 
01.05.2023 року до суду першої інстанції надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_1 , (Т. 2, а. с. 47 - 51).
У відповіді на відзив ОСОБА_1 наполягає на тому, що відповідач має фінансову спроможність сплачувати аліменти у розмірі - 20 000 грн. щомісячно, оскільки виписки із його банківського рахунку доводять, що впродовж останніх місяців рівень його доходу становив приблизно від 150 000 грн. до 400 000 грн. щомісячно тільки у безготівковій формі та лише за рахунками у банках, про які їй було відомо. Також, не підтверджене жодними доказами твердження відповідача відносно того, що вказані кошти нібито є боргами інших осіб перед ним, оскільки дані платежі регулярні, надходять від великої кількості осіб, впродовж великого проміжку часу, що має ознаки того, що це оплата послуг, наданих відповідачем, дохід від його підприємницької діяльності. Крім того, позивачка не погоджується із доводами відповідача відносно того, що нею не підтверджено витрати на дитину у розмірі - 40 000 грн. щомісячно, оскільки такі витрати підтверджуються квитанціями, які були додані до позовної заяви.
13.07.2023 року до суду першої інстанції надійшли пояснення від адвоката Сторожук Д.І., діючого від імені ОСОБА_2 , в яких він зазначає, що на утриманні відповідача перебуває його мати - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є інвалідом 2 групи, а тому не заперечує проти часткового задоволення позовних вимог та стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі - 5 000 грн. щомісячно (Т. 2 а. с. 75 - 77).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2023 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі - 5 000 гривень щомісяця, починаючи з 25.01.2023 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі - 5 000 грн..
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі - 1 073,60 грн..
Рішення суду мотивовано тим, що дитина проживає з матір`ю окремо від батька. Тягар щодо утримання дитини в більшій мірі лежить на тому із батьків, з ким постійно проживає дитина. Проте, суд виходить з конкретних обставин справи.
Суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на матеріальний стан відповідача та його спроможність сплачувати аліменти у більшому, ніж ним визнаний розмір аліментів, позивачкою не доведено перед судом потреби дитини у її забезпечені в грошову виразі у розмірі - 20 000 грн. на місяць.
Вимоги позивачки про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини є законними та частково обґрунтованими. З урахування прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку та часткових заперечень відповідача, матеріального становища відповідача, потреб дитини, суд вважав за необхідне стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі – 5 000 грн. щомісячно (Т. 2, а. с. 114 - 115).

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційних скаргах адвокат Мойсєєнко Марина Олегівна, діюча від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 просять рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру аліментів. Визначити розмір аліментів у сумі - 20 000 грн. щомісячно, починаючи із дати подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією (Т. 2 а. с. 122 - 126, 136 - 141).

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Апелянти вказують на те, що: 1) відповідач має фінансову спроможність на оплату аліментів у більшому розмірі. У нього є відкриті банківські рахунки, на які зараховується його зарплата, а тому доцільно задовольнити позов у значно більшому розмірі аліментів на дитину, ніж було стягнуто судом першої інстанції.

Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Сторожук Дмитро Іванович, діючий від імені ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. 
Адвокат Сторожук Дмитро Іванович зазначає, що в обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка зазначає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у значно більшому розмірі, ніж стягнуто судом, оскільки вважає, що його дохід на місяць складає приблизно - 200 000 грн.. Проте, вказане не відповідає дійсності, оскільки, відповідно до податкової декларації ФОП ОСОБА_2 отриманий дохід за останні півроку склав - 60 000 грн., тобто в місяць його дохід становить - 10 000 грн., іншого доходу у нього немає, а тому він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному позивачкою. Крім того, у відповідача відсутнє будь-яке рухоме та нерухоме майно. В апеляційній скарзі позивачкою нічого не сказано про реальні фінансові потреби на утримання дитини (Т. 2, а. с. 207 - 213).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.10.2023 року поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.08.2023 року та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (Т. 2, а. с. 198 - 199).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.10.2023 року поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.08.2023 року та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Мойсєєнко Марини Олегівни, діючої від імені ОСОБА_1 (Т. 2, а. с. 200 - 201).
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.
З довідок про доставку електронного документу «01 (Р) Відкриття» від 02.10.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 було надіслано документи на його електронну адресу (т. 2 а. с. 204, 204 зворот). 
З довідок про доставку електронного документу «01 (Р) Відкриття» від 02.10.2023 року вбачається, що адвокату Мойсєєнко М.О., діючої від імені ОСОБА_1 , було надіслано документи на її електронну адресу (т. 2 а. с. 205, 205 зворот).
З довідок про доставку електронного документу «01 (Р) Відкриття» від 02.10.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 було надіслано документи на її електронну адресу (т. 2 а. с. 206, 206 зворот).
04.10.2023 року від адвоката Сторожук Д.І., діючого від імені ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу (т. 2 а. с. 207 - 213).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.11.2023 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів. 
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 – 5 цієї частини. 
Дана справа за предметом позову (стягнення аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на них, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги адвоката Мойсєєнко Марини Олегівни, діючої від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

15.10.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Приморським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2047.
В період шлюбу у сторін народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 17.08.2021 року, Серії НОМЕР_1 (Т. 1, а. с. 12).
Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 29.05.2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (Т. 2, а. с. 104 зворотна сторона - 105).
На даний час сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю, сторонами вказаний факт не заперечується.
Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку № 221554300371 від 12.10.2022 року ОСОБА_2 з 01.11.2022 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець 2 групи спрощеної системи оподаткування. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за останні пів 2023 року ФОП ОСОБА_2 задекларував дохід - 60 000, 00 грн. (Т. 1, а. с. 13, Т. 2, а. с. 79 - 80).
Відповідно до копії посвідчення податкового резидента № 1396/25.05.2023 від 25.05.2023 року, виданого Варненською територіальною дирекцією НАП Національного агентства доходів для компетентних органів України, ОСОБА_1 є засновником та директором підприємства ЕООД «УОРЛД ОФ БЮТИ», зареєстроване на території Республіки Болгарія за № 207135091 (Т. 2, а. с. 91 - 92).
З наданих суду квитанцій вбачається, що відповідач перераховував кошти на ім`я позивачки за період із березня 2022 року по вересень 2022 року, в загальному у розмірі - 289 380,44 грн. (Т. 1, а. с. 14 - 38).
Також, до матеріалів справи долучені квитанції по сплаті товарів, якими позивачка підтверджує витрати на дитину з 05.12.2022 року по 15.01.2023 рік на одяг та взуття у розмірі - 411,31 болгарських лев (що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 10.01.2023 р. становить - 8 217,97 грн.); на відвідування лікаря - 105,00 болгарських лев (2 097,90 грн.); на відвідування дитячого центру - 46 болгарських лев (919,08 грн.); на іграшки та книжки - 186,14 болгарських лев (3 719,07 грн.); на планшет – 3 298 болгарських лев (65 894,04 грн.) (Т. 1, а. с. 39 - 45).
Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» по рахункам ОСОБА_2 за період з 01.01.2022 року по 01.02.2023 рік, середньомісячний дохід відповідача у 2022 році становив - 229 913,65 грн. (Т. 1 а. с. 65 - 92).
Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. 

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційних скаргах та прийняття аргументів відзиву на апеляційні скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікована 27.02.1991 року, теж визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Статтею 150 Сімейного кодексу України визначенні обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Частинами першою, другою статті 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
За правилами, передбаченими ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід ураховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч. 1 даної статті.
Щодо тверджень апелянтів про те, що рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів у розмірі 5 000 гривень на дитину не відповідає вимогам законодавства, апеляційний суд зазначає наступне.
Розглядаючи справу по суті, суд виходить з конкретних обставини, які мають значення для справи, які підтверджується належними доказами.
При визначенні розміру аліментів на утримання малолітніх дітей судом було враховано, що ОСОБА_2 є працездатним, стан його здоров`я, матеріальний стан.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, враховує, що ОСОБА_2 дійсно розуміє наявність витрат на утримання його дитини та не заперечує проти його утримання.
Вбачається, що ОСОБА_1 не довела спроможність ОСОБА_2 сплачувати ним аліменти на утримання дитини у розмірі - 20 000 грн., необхідність такого розміру аліментів для утримання дитини. 
Із відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2  вбачається, що відповідно до податкової декларації ФОП  ОСОБА_2  отриманий дохід за останні півроку склав - 60 000 грн., тобто в місяць його дохід становить - 10 000 грн., іншого доходу у нього немає. Тому виходячи з вищевказаного, відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі - 5 000 грн. на дитину, що є достатнім та таким, що відповідає потребам дитини, спрямований на забезпечення його гармонійного розвитку.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
У ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини закріплено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні положення містяться в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства».
Таким чином, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг адвоката Мойсєєнко Марини Олегівни, діючої від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 є недоведеними, а тому їх треба залишити без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг адвоката Мойсєєнко Марини Олегівни, діючої від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_1 відсутні. 

Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Мойсєєнко Марини Олегівни, діючої від імені ОСОБА_1 , – залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя:                        А. П. Заїкін 

Судді:                        С. О. Погорєлова 

О. М. Таварткіладзе