КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №755/411/22                                                                               Головуючий у І інстанції - Хромова О.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/3025/2023                                 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
20 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Журби С.О., Яворського М.А.
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року  
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
 
установив:
 
У січні 2022 року ТОВ «Авентус Україна» звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 червня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2511517. 
Згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. 
Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку, щодо повернення наданого йому кредиту в строки, передбачені кредитним договором. 
Всупереч вимогам кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку чим відповідач має заборгованість перед ТОВ «Авентус Україна» за кредитним договором у розмірі 15100 грн., з яких: 5000 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 10100 грн. - заборгованість по процентах.
Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 12 червня 2020 року № 2511517 в розмірі 15100 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року позов ТОВ «Авентус Україна» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованість за кредитним договором від 12 червня 2020 року №2511517 в розмірі 15100 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що рішення суду першої інстанції обґрунтоване тільки викладеними обставинами позовної заяви, суд не звернув увагу на відсутність розрахунку боргу.
Вказує, що вона з поважних причин, які не залежали від неї, припинила погашати заборгованість.
Кредитний договір їй не передавався у паперовому варіанті, не надсилався і у електронному вигляді, позивач лише направив їй на телефон відповідний код, щоб вона надіслала електронний підпис, що вона і зробила, щоб отримати кошти, тобто вона не була ознайомлена з умовами кредитування, зі змінами до кредитування.
В іншому разі, зазначає, що вона б не підписала кредитний договір з такими відсотками, такі умови для неї неприйнятні .
Вважає, що дії позивача носять оманний характер, якщо вони таким шляхом надають кредит, а потім стягують потрійну суму, не пояснюючи клієнту реальні наслідки договорів.
Вказує, що вимоги про стягнення неустойки, штрафу та інших санкцій не підлягають задоволенню, оскільки вона повідомляла неодноразово банк, що не працює і не має можливості повертати кредит, про відсотки і штрафи мови взагалі не було.
Крім того, вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на часткове погашення тіла кредиту, в розмірі 1300 грн., оскільки позивачем взагалі не надано жодного розрахунку до позовної заяви та скрито інформацію про часткове погашення кредиту.
Просила суд, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року  скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
На вказану апеляційну скаргу ТОВ «Авентус Україна» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що відповідач є клієнтом Товариства з 2019 року та до вказаного кредитного договору належним чином виконувала зобов`язання за п`ятьма попередніми укладеними кредитними договорами.
Таким чином, ОСОБА_1 була повністю ознайомлена з порядком укладання (підписання), умовами кредитного договору та нарахуваннями за кредитним договором.
Отже, відповідач навмисно вводить суд в оману та зловживає своїм правом на звернення до суду з метою уникнення (затягування) виконання зобов`язань за кредитним договором.
Крім того, ОСОБА_1 було відомо, що кредитування здійснюється за процентною ставкою, що складає 1,9% в день з дня невиконання умов для застосування зниженої процентної ставки, отже із невиконанням відповідачем строку користування кредитом, застосування зниженої процентної ставки було відмінено та здійснено перерахунок процентів за стандартною процентною ставкою з 12 червня 2020 року, а саме з дати отримання кредитних коштів.
Просило суд, залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом встановлено, що 12 червня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №2511517 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, підписанням (електронним підписом) якої відповідач приймає умови цього договору та підтверджує, що вона ознайомлена з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується їх виконувати.
Відповідно до умов договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується надати відповідачу грошові кошти в загальній сумі 5000 грн., на умовах строковості, зворотності, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за зниженою процентною ставкою в розмірі 591,09% річних, за стандартною процентною ставкою у розмірі 695,40% річних.
Відповідно до підпункту 1.5.1, 1.5.2 Договору знижена процентна ставка становить 1,62% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, якщо в цей строк Споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку.
Стандартна процента ставка становить 1,90% в день від суми кредиту, застосовується:
у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, якщо Споживач не виконав умови зазначені в підпункті 1.5.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки;
у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до пунктів 4.1- 4.6 цього Договору;
у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України.
Відповідно до пункту 3.1 Договору передбачено, що нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.
Пунктом 3.3 Договору встановлено, що розмір процентної ставки, встановлений в пункті
1.5 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. 
Споживач розуміє та надає згоду Товариству, що використання стандартної процентної ставки відповідно до пп. 1.5.2. Договору є наперед обумовленим та не є односторонньою зміною умов Договору, оскільки, умови про встановлення різних процентних ставок за цим Договором застосовуються автоматично за домовленістю Сторін, та не вимагають підписання Сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього Договору.
З наданих до суду документів, зокрема, картки обліку Договору слідує, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що Банк виконав зобов`язання щодо надання кредиту, а відповідач порушила умови договору щодо повернення кредиту.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Посилання скаржника на те, що кредитний договір їй не передавався у паперовому варіанті, не надсилався і у електронному вигляді, позивач лише направив їй на телефон відповідний код, щоб вона надіслала електронний підпис, що вона і зробила, щоб отримати кошти, тобто вона не була ознайомлена з умовами кредитування, зі змінами до кредитування, апеляційним судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, Договір №2511517 укладений в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» (в редакції, яка була чинною на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. 
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. 
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з Договором №2511517, невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Товариства.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Розділом 5.11 вказаних вище Правил встановлений порядок надання грошових коштів у кредит та підписання кредитного договору.
За умовами вказаного розділу Правил споживач обирає бажані умови кредитування, у тому числі суму та строк позики і розпочинає Реєстрацію на Веб-сайті.
Під час першого етапу Реєстрації на Веб-сайті шляхом проставляння відповідної відмітки. Споживач підтверджує надання згоди на обробку персональних даних та ознайомлення з цими правилами, вказує особисті засоби зв`язку, створює пароль доступу до Особистого кабінету.
Також визначено, що після проходження першого етапу реєстрації. Товариство направляє Споживачу вказаними засобами зв`язку код, який клієнт вводить на Сайті Товариства.
За результатами такого вводу формується електронне повідомлення Товариству. У разі правильно вказаного коду, Товариство створює обліковий запис Споживача у Інформаційній системі та Споживач здійснює перший ідентифікований вхід до Особистого кабінету де продовжує Реєстрацію.
Згідно Правил, зазначено, що у випадку готовності Споживача прийняти пропозицію (оферту), Споживач натискає відповідну клавішу, що висловлює його згоду, у Особистому кабінеті, після чого Товариство надсилає Споживачу, засобами зв`язку, Одноразовий ідентифікатор у вигляді, коду.
У момент Введення коду на сайті Товариства Споживач направляє Товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане електронним підписом Одноразовим ідентифікатором та підписує Кредитний договір.
Договір вважається укладеним з моменту одержання Товариством електронного повідомлення про прийняття (акцент) пропозиції (оферти).
Датою укладання Договору є дата одержання Товариствам електронного повідомлення прийняття (акцепт) пропозиції (оферти). Дата та час отримання повідомлення фіксується у Кредитному договорі у розділі (реквізити та підписи сторін).
Відповідно до Правил та п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Тобто, без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Такого ж висновку дійшов у своїй постанові від 23 березня 2020 року ВС у справі №404/502/18.
Як вбачається з копії Договору, графіку платежів, а також паспорту кредиту, дані документи підписані електронним підписом одноразовим індетифікатором С211392, 12.06.2020 о 10:39 год.
Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за кредитним Договором та його припинення відповідач суду не надав.
Доказів вчинення шахрайських дій з грошовими коштами на рахунку позивача матеріали справи не містять та позивачем суду не надано. Крім цього, не надано позивачем доказів, що хтось міг скористатись її особистими даними паспорта громадянина України, доступу до Логіна та Паролю Особистого кабінету, за розголошення відомостей за які вона несе особисту відповідальність згідно зазначених Правил надання.
Отже, встановивши фактичні обставини у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що Договір про надання споживчого кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину.
 Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи позивача про недійсність договору.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св20).
Фактично наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позовних вимог повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги без задоволення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рази з тим, оскільки, дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 03 березня 2023 року та у зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін, необхідно поновити його дію.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року залишити без змін. 
Поновити дію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

 
Суддя-доповідач                                                    К.П. Приходько

Судді                                                                        С.О. Журба

                                                                                   М.А. Яворський