Справа № 161/10101/22 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Провадження № 22-ц/802/1014/23  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
28 листопада 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Черняк О. В.,
з участю:
представника позивачки – адвоката Мохнюка М. В.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – адвоката Веремчука В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що 13 грудня 2017 року ОСОБА_2 на підтвердження усного договору доручення, укладеного з представниками, видала довіреність на ім?я відповідача у цій справі ОСОБА_1 та Кухарик Н. В. Довіреність зареєстрована у реєстрі за № 1638 і видана на безоплатне представлення її інтересів щодо належного їй на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_1 , виданого 13 грудня 2017 року ТСЦ 0741 транспортного засобу марки Toyota Prado державний номерний знак НОМЕР_2 2007 року випуску.
Позивачка також зазначила, що 09 вересня 2021 року між нею, як власником транспортного засобу, в особі її представника ОСОБА_1 , який діяв на підставі довіреності від 13 грудня 2017 року, та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0741/2021/2787363, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб - автомобіль марки – Toyota, модель – PRADO, рік випуску – 2007, колір – чорний, тип – легковий Універсал – В, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_3 , державний номерний знак (реєстраційний номер) НОМЕР_2 за 420 000 грн. Разом з тим відповідач, уклавши від її імені договір купівлі-продажу автомобіля, не передав їй грошові кошти, отримані з продажу транспортного засобу.
Посилаючись на зазначені обставини та з урахуванням клопотання про збільшення позовних вимог, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_1 в її користь грошові кошти у зв`язку з неналежним виконанням договору доручення у розмірі 590 278,20 грн, з яких 420 000 грн – за договором купівлі-продажу транспортного засобу, 148 392,17 грн – інфляційні втрати, 21 886,03 грн – три відсотки річних від простроченої суми, а також просила стягнути з відповідача судові витрати по справі.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2023 року у цій справі позов ОСОБА_2 задоволено.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 590 278,20 грн, з яких 420 000 грн – за договором купівлі-продажу транспортного засобу, 148 392, 17 грн – інфляційні втрати, 21 886,03 грн – три відсотки річних від простроченої суми.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 6 500 грн витрат на правову допомогу та 5 902,78 грн судового збору.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та просив стягнути з позивачки у його користь понесені судові витрати.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Мохнюк М. В. просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Веремчук В. В. апеляційну скаргу підтримали, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, представник позивачки ОСОБА_2 – адвокат Мохнюк М. В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції врахував, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав свої зобов?язання за договором доручення та не передав довірителеві грошові кошти, отримані з продажу транспортного засобу.
Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
Судом встановлено, що 13 грудня 2017 року ОСОБА_2 на підтвердження усного договору доручення, укладеного з представниками, видала довіреність на ім?я відповідача у цій справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , якою уповноважила безоплатно представляти її інтереси у всіх державних та інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, виду діяльності та господарювання, в тому числі у відповідних органах нотаріату, органах Державтоінспекції України, тощо при вирішенні питань, що її стосуватимуться, пов`язаних з експлуатацією, відчуженням (продажем або обміном) автомобіля, передачею в найм (оренду), позичку за ціну (плату) та на умовах на розсуд представників у разі сплати ними державного мита чи відповідного податку (у т. ч. податок з власників транспортних засобів), належного їй на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_1 , виданого 13 грудня 2017 року ТСЦ 0741, дата першої реєстрації 25 квітня 2012 року, транспортного засобу марки Toyota Prado державний номерний знак НОМЕР_2 2007 року випуску (а. с. 8-10).
Судом також установлено, що 09 вересня 2021 року між ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_1 , який діяв на підставі довіреності від 13 грудня 2017 року, та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0741/2021/2787363, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб - автомобіль марки – Toyota, модель – Prado, рік випуску – 2007, колір – чорний, тип – легковий Універсал – В, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_3 , державний номерний знак (реєстраційний номер) НОМЕР_2 (а. с. 13).
Передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна (пункт 2.1 договору).
Ціна транспортного засобу складає 420 000 грн (пункт 3.1 договору).
Натомість грошові кошти у розмірі 420 000 грн за проданий автомобіль не були передані повіреним ОСОБА_1 довірителю ОСОБА_2 
04 липня 2022 року позивач звернулася до відповідача з претензією на суму 420 000 грн, в якій вимагала від ОСОБА_1 виконати свої зобов?язання за договором доручення та довіреністю та перерахувати на її рахунок належні їй за договором купівлі-продажу транспортного засобу грошові кошти у розмірі 420 000 грн (а. с. 14-15).
Згідно з частиною 1 статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Відповідно до частини 1 статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.
За договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя (частина 1 статті 1000 ЦК України).
Як передбачено статтею 1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що договір доручення може посвідчуватись довіреністю та є різновидом представництва інтересів особи-довірителя, що виникає на підставі договору.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Встановивши, що відповідач не виконав свої зобов?язання щодо передачі довірителю грошових коштів, отриманих за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 09 вересня 2021 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
У постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 320/4274/16-ц зазначено, що тлумачення частини другої статті 530, пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України дозволяє зробити висновок, що у разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України).
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).
Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тобто частина 2 статті 625 ЦК України встановлює відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Судом установлено, що повірений ОСОБА_1 відповідно до умов договору купівлі-продажу транспортного засобу отримав грошові кошти за проданий автомобіль у розмірі 420 000 грн, які належать довірителю – позивачці у цій справі ОСОБА_2 , та користувався зазначеними коштами в період з 09 вересня 2021 року по 05 червня 2023 року.
З врахуванням того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача ОСОБА_1 в користь позивачки ОСОБА_2 148 392,17 грн інфляційних втрат та 21 886,03 грн трьох процентів річних.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.
Стороною відповідача подано суду додаткову угоду до договору купівлі-продажу № 0741/2021/2787363 транспортного засобу від 09 вересня 2021 року від 24 березня 2023 року, укладеної між ОСОБА_2 (від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 , за умовами якої сторони дійшли взаємної згоди про дострокове розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу з 24 березня 2023 року та претензій майнового, або іншого характеру один до одного не мають (а. с. 86).
Також відповідно до поданого стороною відповідача акту приймання-передачі транспортного засобу від 24 березня 2023 року ОСОБА_3 здійснено передачу ОСОБА_2 (від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_1 ) транспортний засіб марки TOYOTA, модель PRADO, 2007 року випуску, колір чорний, державний номерний знак НОМЕР_2 (а. с. 87).
Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що подані стороною відповідача додаткова угода до договору купівлі-продажу транспортного засобу і акт приймання – передачі транспортного засобу не є належними доказами та не свідчать про те, що договір купівлі – продажу транспортного засобу був розірваний, після чого транспортний засіб був переданий довірителю ОСОБА_2 .
Так згідно з листом Територіального сервісного центру МВС № 0741 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області транспортний засіб марки TOYOTA PRADO державний номерний знак НОМЕР_2 був зареєстрований 09 вересня 2021 року за ОСОБА_3 (а. с. 12).
Крім того, згідно з довіреністю від 13 грудня 2017 року представники можуть вчиняти дії щодо належного довірителю на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_1 , виданого 13 грудня 2017 року, а у пункті 3 додаткової угоди зазначено, що володіння транспортним засобом відбувається на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 , а не свідоцтва, зазначеного у довіреності.
Отже, після укладення 09 вересня 2021 року від імені довірителя ОСОБА_2 повіреним ОСОБА_1 договору купівлі-продажу транспортного засобу транспортний засіб перейшов у власність покупця ОСОБА_3 і після укладення цього договору відповідач (повірений) ОСОБА_1 не був уповноважений відповідно до довіреності від 13 грудня 2017 року укладати від імені позивачки (довірителя) ОСОБА_2 додаткову угоду до договору купівлі-продажу № 0741/2021/2787363 транспортного засобу від 09 вересня 2021 року від 24 березня 2023 року та складати акт приймання-передачі транспортного засобу від 24 березня 2023 року, оскільки право власності на цей автомобіль було зареєстровано 09 вересня 2021 року за покупцем ОСОБА_3 .
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що, задовольняючи клопотання позивачки про збільшення позовних вимог судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки зазначене порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність судового рішення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції  постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2023 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді