УХВАЛА
20 грудня 2023 року
м. Київ
справа № 344/9620/23
провадження № 61-17714ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В., 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення                     Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 вересня          2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморський експертно-технічний центр» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у травні 2023 року звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморський експертно-технічний центр» (далі - ТОВ «ЧЕТЦ») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позову зазначала, що 26 серпня 2020 року позивач була переведена на посаду начальника Миколаївської філії ДП «ЧЕТЦ». 28 лютого          2022 року, у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні ДП «ЧЕТЦ», видано наказ № 55-к «Про оголошення простою», яким оголошено простій, зупинено на період з 01 березня 2022 року по 15березня 2022 року роботу підприємства, працівників під час простою звільнено від обов`язку бути присутніми на робочих місцях з установленням оплати у розмірі 2/3 окладу, відповідно до статті 113 КЗпП України. В подальшому введений простій продовжувався наказами: від 01 березня 2022 року № 57-К, від 31 березня 2022 року № 67-К, від 25 квітня 2022 року № 75-К, від 26 травня 2022 року № 85-К, від 30 червня 2022 року № 95-К, від 22 серпня 2022 року № 141-К.
31 серпня 2022 року ДП «ЧЕТЦ» видано наказ № 54 «Про припинення юридичної особи ДП «ЧЕТЦ», утворення комісії з припинення».
На початку жовтня 2022 року ОСОБА_1 отримала від ДП «ЧЕТЦ» розрахунковий лист із заробітної плати за вересень 2022 року, зі змісту якого дізналася про заборгованість із виплати заробітної плати у розмірі 26 945,75 грн станом на 14 жовтня 2022 року.
10 листопада 2022 року ОСОБА_1 отримала копію наказу від 10 листопада 2022 року № 220-K про її звільнення та копію повідомлення від 10 листопада            2022 року № 683.
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області ухвалою від 17 січня 2023 року здійснив заміну первісного відповідача ДП «ЧЕТЦ» на належного відповідача ТОВ «Чорноморський експертно-технічний центр Держпраці».             Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області ухвалою від 20 березня 2023 року закрив провадження у справі, в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за час простою у розмірі 34 366,38 грн, у зв`язку зі сплатою відповідачем заборгованості після відкриття провадження у справі.
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області рішенням від 20 березня 2023 року у справі № 344/15580/22 позов ОСОБА_1 до ТОВ «ЧЕТЦ» про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі задовольнив частково. Скасував наказ директора ДП «ЧЕТЦ» від 31 жовтня 2022 року № 206-К «Про розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця» та наказ директора ДП «ЧЕТЦ» від 10 листопада 2022 року №220-К «Про звільнення ОСОБА_1 ». Визнав ОСОБА_1 звільненою з посади начальника Миколаївської філії               ДП «ЧЕТЦ» на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у зв`язку з ліквідацією підприємства). В задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Зазначала, що Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області відмовив в задоволенні позовної вимоги про поновлення позивача на роботі на посаді начальника Миколаївської філії ДП «ЧЕТЦ», оскільки цей відокремлений структурний підрозділ, начальником якого вона працювала на день звільнення, було ліквідовано, а тому на час прийняття рішення у справі поновлення позивача на посаді начальника Миколаївської філії ДП «ЧЕТЦ» є неможливим, у зв`язку з ліквідацією даного структурного підрозділу. Натомість судом встановлено, що саме підприємство ДП «ЧЕТЦ» в результаті приватизації було реорганізовано шляхом перетворення у ТОВ «ЧЕТЦ», про що 08 грудня 2022 року внесено відомості до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.
Відповідно до наказу від 10 листопада 2022 року № 220-К позивача було звільнено з посади директора з 10 листопада 2022 року, тому останні два місяці, які передували звільненню, ОСОБА_1 перебувала в простої не з власної вини. За цей час, заробіток позивача зберігався частково (2/3 посадового окладу), а тому цей період виключаєтеся із розрахункового періоду, тобто розрахунок слід проводити з установленого місячного посадового окладу, а саме за вересень 2022 року, який складає 10 140 грн.
Посилаючись на незаконність та необґрунтованість свого звільнення, порушення її трудових прав і інтересів, існування підприємства, в якому ОСОБА_1 раніше працювала, а також на те, що середньоденна її заробітна плата за два місяці складає 482,86 грн, а середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення (10 листопада 2022 року) до часу ухвалення судового рішення від 20 березня         2023 року у справі № 344/15580/22 становить 43 457,40 грн, просила суд: поновити її на роботі в ТОВ «ЧЕТЦ» з 10 листопада 2022 року на посаді, яка є рівнозначною посаді начальника Миколаївської філії; стягнути з ТОВ «ЧЕТЦ» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 43 457,40 грн з дня звільнення -         10 листопада 2022 року по день ухвалення судового рішення 20 березня 2023 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області № 344/15580/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЧЕТЦ» про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, яка зазначена без відрахування податків та обов`язкових платежів і зборів; стягнути з ТОВ «ЧЕТЦ» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня ухвалення судового рішення 20 березня 2023 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області                         № 344/15580/22 до дня поновлення на роботі; допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді, а також стягнення середнього заробітку за один місяць.
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області рішенням від 05 вересня 2023 року, яке залишив без змін Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 01 листопада 2023 року, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.
У грудні 2023 року адвокат Хом`ячук Ю. П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення                                    Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 вересня       2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі незначної складності, тобто рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних          на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах                з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно                до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження,     та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову у цій справі є майнові та немайнові вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься          до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
Зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків з цієї категорії спорів, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Урахувавши предмет позову, оскаржувані судові рішення, прийняті у такій справі,     не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої     статті 389 ЦПК України.
З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені          у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не зазначені, суд під час вивчення касаційної скарги такі винятки самостійно не встановив.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.
Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах           є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини                                            та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і варто враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку,     а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).
Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).
Саме національний Верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи,                           що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення     у справі «Добріч проти Сербії», § 54).
Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року, № 26293/18 у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.
За змістом практики ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі незначної складності, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі потрібно відмовити.
За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 вересня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморський експертно-технічний центр» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                       І. В. Литвиненко  
                                                                                                       А. І. Грушицький                          
                                                                                                       Є. В. Петров