ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року	Львів	Справа № 300/2608/23 пров. № А/857/12515/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                         Мікули О. І.,
суддів                                                             Гінди О. М., Курильця А. Р., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року у справі № 300/2608/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції – Матуляк Я. П.,
час ухвалення рішення – 13 червня 2023 року,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                        в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 заробітної плати (доходу) за періоди роботи з 11 березня 2004 року по 17 березня 2010 року та з 19 березня 2010 року по 11 березня 2021 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 12 березня 2021 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із врахуванням заробітної плати отриманої за періоди роботи з 11 березня 2004 року по 17 березня 2010 року та з 19 березня 2010 року по 11 березня 2021 року згідно з довідками про заробітну плату №774 від 15 квітня 2021 року, №700 від 21 вересня 2020 року, виданих АТ "Білоруське управління з підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" та №2174 від 16 квітня 2020 року, №2173 від 16 квітня 2020 року та №137611-01-04-20/2263 від 30 червня 2021 року виданих ТОВ “РН-Сервіс”, з урахуванням проведених платежів.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо врахування при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 заробітної плати (доходу) за періоди роботи з 11 березня 2004 року по 17 березня 2010 року та з 19 березня 2010 року по 11 березня 2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 12 березня 2021 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із врахуванням заробітної плати отриманої за періоди роботи з 11 березня 2004 року по 17 березня 2010 року та з 19 березня 2010 року по 11 березня 2021 року згідно з довідками про заробітну плату №774 від 15 квітня 2021 року, №700 від 21 вересня 2020 року виданих АТ "Білоруське управління з підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" та №2174 від 16 квітня 2020 року, №2173 від 16 квітня 2020 року та №137611-01-04-20/2263 від 30 червня 2021 року виданих ТОВ “РН-Сервіс”, з урахуванням проведених платежів.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню. Обгрунтування апеляційної скарги аналогічні відзиву на позовну заяву, зокрема, відповідач зазначає, що у довідках про заробітну плату, долучених позивачем до матеріалів справи, вказується, що із сум нарахованої зарплати проведені відрахування в Пенсійний фонд російської федерації. Крім того, у цих довідках містяться відомості про фактичну суму заробітної плати позивача за відповідні періоди, при цьому, відсутні відомості про суми відрахувань до Пенсійного фонду російської федерації. Вказує, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання повторно розглянути заяву позивача щодо перерахунку пенсії. Також звертає увагу на те, що з 01 січня 2023 року російська федерації припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СПД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, а тому відсутні підстави для врахування довідок виданих на території російської федерації при визначенні заробітної плати для обчислення пенсії. Також покликається на пропуск строку звернення в суд. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що будь-які підстави, які б викликали сумнів у достовірності даних, зазначених у довідках про заробітку плату за 2004-2021 роки виданих АТ "Білоруське управління з підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" та ТОВ “РН-Сервіс” відсутні, оскільки такі видані на підставі особових рахунків та відповідають усім вимогам. Вказує, що позивач працював на території рф в той час, коли усі міжнародні договори були чинні, тому підстави для незарахування заробтіної плати за спірні періоди відсутні. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 12 травня 2021 року звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
За результатами розгляду поданих позивачем до заяви документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішенням №0900-0210-8/17670 від 21 травня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Згідно з вказаним рішенням до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 11 березня 2004 року по 17 березня 2010 року та з 19 березня 2010 року по 30 квітня 2021 року, оскільки позивач працював на території російської федерації та відсутнє підтвердження про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації.
Вказані обставини встановлені рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року у справі №300/7872/21, яке набрало законної сили 21 липня 2022 року.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 січня 2022 року у справі №300/7872/21 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії згідно з поданою заявою від 12 травня 2021 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 12 березня 2021 року з наступного дня після досягнення 56-річного віку, враховуючи періоди: з 02 лютого 1990 року по 17 травня 1994 року до стажу роботи за Списком №2, а періоди роботи з 11 березня 2004 року по 17 березня 2010 року та з 19 березня 2010 року по 11 березня 2021 року одночасно до страхового стажу роботи за Списком №2 (а.с.30-35).
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2022 року зазначене рішення залишено без змін.
На виконання вказаного судового рішення Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області з 12 березня 2021 року призначено ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 враховуючи зазначені періоди роботи (а.с.40).
При цьому, як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку розміру пенсії за віком позивача, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області при розрахунку заробітку для обчислення пенсії заробітна плата за періоди з 11 березня 2004 року по 31 грудня 2005 року, з 01 жовтня 2007 року по 30 вересня 2010 року, з 01 листопада 2010 року по 11 березня 2021 року врахована у нульовому варіанті, а за періоди з 01 січня 2006 року по 30 вересня 2006 року врахована у розмірі 294,67 грн за місяць, з 01 жовтня 2006 року по 31 грудня 2006 року – 170 грн за місяць, з 01 січня 2007 року по 31 березня 2007 року – 125 грн за місяць, з 01 квітня 2007 року по 30 червня 2007 року – 131,25 за місяць, з 01 липня 2007 року по 30 вересня 2007 року – 137,50 за місяць, за жовтень 2010 року – 253,96 грн (а.с.41-44).
Не погодившись із розрахунком розміру пенсії ОСОБА_1 , представник позивача звернулася з відповідним запитом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо надання інформації стосовно обрахунку розміру пенсії та стажу позивача (а.с.36). 
Листом від 10 січня 2023 року відповідач зазначив, що зарахування до страхового стажу з 1 січня 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, у тому числі періодів роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких провадилася трудова діяльність. До розрахунку заробітної плати для призначення пенсії ОСОБА_1 не враховано заробітна плата згідно з  поданими довідками (а.с.37).
Позивач вважаючи бездіяльність відповідача щодо врахування заробітної плати протиправною та такою, що порушує його право на належне пенсійне забезпечення, звернувся у суд з метою захисту своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при обчисленні розміру пенсії позивача протиправно не зараховано заробітну плату за періоди роботи з 11 березня 2004 року по 17 березня 2010 року та з 19 березня 2010 року по 11 березня 2021 року згідно з довідками про заробітну плату №774 від 15 квітня 2021 року, №700 від 21 вересня 2020 року виданиими АТ "Білоруське управління з підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин", №2174 від 16 квітня 2020 року, №2173 від 16 квітня 2020 року та №137611-01-04-20/2263 від 30 червня 2021 року, виданими ТОВ “РН-Сервіс”, оскільки на підтвердження заробітної плати за вказані періоди роботи позивачем надано довідки про заробітну плату, які видані на основі первинних документів (особові рахунки позивача за 2004-2021 роки); вони містять примітку про те, що страхові внески до Пенсійного фонду рф нараховувались і виплачувались у відповідності до законодавства; такі довідки підписані керівником підприємства та головним бухгалтером, на них проставлено печатку підприємства та містять адресу місцезнаходження підприємства, при цьому, доказів, які б свідчили про недостовірність вищевказаних довідок, відповідачем не надано, а тому з метою забезпечення належного та ефективного відновлення порушених прав позивача на відповідне пенсійне забезпечення необхідно зобов`язати відповідача здійснити з 12 березня 2021 року перерахунок і виплату призначеної позивачу пенсії з урахуванням заробітної плати отриманої за періоди роботи з 11 березня 2004 року по 17 березня 2010 року та з 19 березня 2010 року по 11 березня 2021 року згідно з довідками про заробітну плату №774 від 15 квітня 2021 року, №700 від 21 вересня 2020 року виданиими АТ "Білоруське управління з підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" та №2174 від 16 квітня 2020 року, №2173 від 16 квітня 2020 року та №137611-01-04-20/2263 від 30 червня 2021 року, виданими ТОВ “РН-Сервіс”, з урахуванням проведених платежів.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
За змістом ст.1 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі – Закон №1058-ІV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Питання врахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі (колишнього СРСР, а потім російської федерації) після 1 січня 1991 року до стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та російською федерацією.
За змістом ч.4 ст.1 Закону України “Про пенсійне забезпечення” у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).
Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Так, як правильно зазначив суд першої інстанції, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, що регламентовано частиною 1, 10, 12 статті 20, частиною 16 статті 106 Закону №1058-IV.
Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.
Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та, відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду російської федерації виник з 01 січня 2012 року.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 “Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення” прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Разом з тим, ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Відповідно до ч.5 ст.40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Згідно з ч.3 ст.6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж. У випадку, якщо в державах-учасниках Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав №01-1/2-07 від        26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 роки встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.
За змістом абз.5 пп.3 п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 особи, яким пенсія відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення призначається з урахуванням заробітної плати, отриманої за періоди роботи на територіях держав-учасниць міжнародних договорів (угод), надають довідки про заробітну плату для призначення пенсії (з розбивкою по місяцях), видані підприємствами, установами чи організаціями (їх правонаступниками), де працювала особа, або архівними установами.
Пункт 2.10 Порядку №22-1 передбачає, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Разом з тим, зі змісту листа відповідача №0900-0202-8/1339 від 10 січня 2023 року вбачається, що заробітна плата позивача, яка зазначена у довідках №700 від 21 вересня 2020 року, №774 від 15 квітнгя 2021 року, №2173 та №2174 від 16 квітня 2020 року не зарахована до пенсії позивача, оскільки така не підтверджена сплатою страхових внесків (а.с.37 зворот).
При цьому, матеріалами справи стверджується, що на підтвердження отримання заробітної плати за періоди роботи з 11 березня 2004 року по 17 березня 2010 року та з 19 березня 2010 року по 11 березня 2021 року, позивачем надано довідки про заробітну плату №774 від 15 квітня 2021 року, №700 від 21 вересня 2020 року, виданих АТ "Білоруське управління з підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин", №2174 та №2173 від 16 квітня 2020 року та №137611-01-04-20/2263 від 30 червня 2021 року, виданих ТОВ “РН-Сервіс”. 
У цих довідках зазначено отриману позивачем заробітну плату за вказані періоди. Зміст вказаних довідок свідчить про те, що такі довідки видані на основі первинних документів (особові рахунки позивача за 2004-2021 роки). Зазначені довідки містять примітку про те, що страхові внески до Пенсійного фонду рф нараховувались і виплачувались у відповідності до законодавства. Такі довідки підписані керівником підприємства та головним бухгалтером, на них проставлено печатку підприємства та містять адресу місцезнаходження підприємства.
Колегія суддів зазначає, що будь-яких посилань на невідповідність довідок чинному законодавству (або їх недостовірності) відповідач не навів. 
Разом з тим, в силу зазначених приписів Порядку № 22-1 працівник пенсійного органу під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів та відповідність оформлення таких вимогам законодавства з метою забезпечення не лише реалізації права особи на призначення та отримання пенсії, а й контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, а тому сумніви останнього щодо обґрунтованості видачі документів, зокрема, довідки про заробітну плату для нарахування пенсії, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у врахуванні такої при призначенні (перерахунку) пенсії.
У постанові від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що “перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії”.
Вказана позиція у подальшому підтримана Верховним Судом у постановах від 12 квітня 2021 року у справі № 219/4550/17, від 03 червня 2021 року у справі №127/8001/17.
Крім того, як зазначено Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №520/7125/17 посилання органу Пенсійного фонду України на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості видачі довідки є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки як на первинні документи, на підставі яких вона видана, а тому підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні. Як передбачено частиною 3 статті 44 Закон №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачем не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності довідок про заробітну плату за спірні періоди роботи, натомість відмовлено у зарахуванні заробітної плати визначеної у таких довідках.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем при призначенні пенсії враховано спірні періоди роботи позивача.
Таким чином, оскільки позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії із урахуванням заробітної плати, вказаної у довідці, тому під час обчислення пенсії позивача підлягає врахуванню також заробітна плата (дохід) за вказані періоди роботи, як це передбачено частиною 3 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення.
Щодо доводів апелянта про відсутність підтвердження сплати страхових внесків за вказаний період роботи до відповідного фонду російської федерації, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює міжнародне співробітництво, забезпечує виконання зобов`язань, узятих за міжнародними договорами України з питань, що належать до його компетенції (підпункт 13 пункту 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23 липня 2014 року).
За змістом п.4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Обов`язок отримання інформації від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків за періоди роботи після 01 січня 2004 року в силу приписів Порядку №22-1 покладений саме на орган, що призначає пенсію, у спірному випадку – на відповідача. Нездійснення відповідачем такого обов`язку при призначенні пенсії не є правовою підставою для неврахування, як стажу роботи позивача за спірні періоди до страхового стажу, так і заробітної плати (доходу) за періоди такого стажу. 
Разом з тим, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, яким введено на території України воєнний стан, у зв`язку військовою агресією російської федерації проти України, починаючи з 24 лютого 2022 року листування із російською федерацією зупинено, що підтверджується офіційним повідомленням АТ “Укрпошта” на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що розірвання дипломатичних відносин з російською федерацією, звернення органів ПФ України до компетентних органів російської федерації для отримання (витребування) інформації про сплату страхових внесків після 01 січня 2004 року, як і самостійне звернення позивача є неможливими, що, в свою чергу, позбавляє останнього можливості отримувати пенсію у належному розмірі та порушує гарантоване Конституцією України право власності та право на соціальний захист, разом з тим неможливість пенсійного органу здійснити перевірку сплати страхових внесків роботодавцем у Пенсійний орган російської федерації у зв`язку з воєнним станом, не може бути підставою для позбавлення права позивача на врахування заробітної плати за спірні періоди до страхового стажу, оскільки такі обставини виникли не з вини позивача та він не міг вплинути на них. 
Крім того, колегія суддів не може залишити поза увагою покликання апелянта на те, що з 01 січня 2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, а для України зазначений міжнародний договір припинив свою дію 19 червня 2023 року, разом з тим, зазначає, що вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.
Колегія суддів звертає увагу на те, що право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування документів з російської федерації.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при обчисленні розміру пенсії позивача протиправно не зараховано заробітну плату за періоди роботи з 11 березня 2004 року по 17 березня 2010 року та з 19 березня 2010 року по 11 березня 2021 року згідно з довідками про заробітну плату №774 від 15 квітня 2021 року, №700 від 21 вересня 2020 року виданими АТ "Білоруське управління з підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин", №2174 від 16 квітня 2020 року, №2173 від 16 квітня 2020 року та №137611-01-04-20/2263 від 30 червня 2021 року, виданими ТОВ “РН-Сервіс”, оскільки на підтвердження заробітної плати за вказані періоди роботи позивачем надано довідки про заробітну плату, які видані на основі первинних документів (особові рахунки позивача за 2004-2021 роки); вони містять примітку про те, що страхові внески до Пенсійного фонду рф нараховувались і виплачувались у відповідності до законодавства; такі довідки підписані керівником підприємства та головним бухгалтером, на них проставлено печатку підприємства та містять адресу місцезнаходження підприємства, при цьому, доказів, які б свідчили про недостовірність вищевказаних довідок, відповідачем не надано, а тому з метою забезпечення належного та ефективного відновлення порушених прав позивача на відповідне пенсійне забезпечення правильно зобов`язав відповідача здійснити з 12 березня 2021 року перерахунок і виплату призначеної позивачу пенсії з урахуванням заробітної плати отриманої за періоди роботи з 11 березня 2004 року по 17 березня 2010 року та з 19 березня 2010 року по 11 березня 2021 року згідно з довідками про заробітну плату №774 від 15 квітня 2021 року, №700 від 21 вересня 2020 року виданими АТ "Білоруське управління з підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин" та №2174 від 16 квітня 2020 року, №2173 від 16 квітня 2020 року та №137611-01-04-20/2263 від 30 червня 2021 року, виданими ТОВ “РН-Сервіс”, з урахуванням проведених платежів.
Крім того, колегія суддів вважає безпідставним покликання пенсійного органу на пропуск строку звернення в суд та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що шестимісячний строк звернення до суду позивача необхідно обчислювати саме з моменту отримання представником позивача відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 10 січня 2023 року на адвокатський запит від 28 грудня 2022 року, а не з дати призначення позивачу пенсії на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/7872/21.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                                       п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 червня 2023 року у справі №300/2608/23 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 06 грудня 2023 року.