ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 364/816/23                                                                          Суддя (судді) першої інстанції: Ткаченко О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 грудня 2023 року                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                               Ганечко О.М.,
суддів                                                                                                        Кузьменка В.В.,
 Василенка Я.М.,
     
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Володарського районного суду Київської області від 03 листопада 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,
  У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Білоцерківського районного управління поліції ГУ НП в Київській області (з урахуванням уточненої позовної заяви ГУ НП в Київській області) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 03 листопада 2023 р. позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції про повернення позовної заяви, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в письмовому провадженні на 13.12.2023.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до норм ч. 2 ст. 312 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з наступного: 
- 23.10.2023 року суддя виніс ухвалу про залишення позовної заяви про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, без руху та надав позивачці строк для усунення перелічених у ній недоліків. Згідно даної ухвали суду, позивачці усуваючи недоліки потрібно було позовну заяву привести у відповідність до вимог п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України та правильно визначити коло учасників справи, а саме, відповідача по справі. Окрім цього, позивачці необхідно було надати докази про сплату судового збору, або ж надати докази, які підтверджують підстави її звільнення від сплати судового збору, надати належної якості письмові докази, а саме, постанову по справі про адміністративне правопорушення, заявляючи вимогу про витребування доказів. Позивачу необхідно було зазначити які заходи вона вжила щодо витребування доказу самостійно, та вказати докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;
- 01.11.2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої приєднано копію постанови по справі про адміністративне правопорушення, платіжну інструкції, яка стверджує що позивачем сплачено необхідну суму судового збору, позовну заяву про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення (з урахуванням ухвали про залишення без руху) в якій зазначено найменування того відповідача, що і стало причиною винесення ухвали про усунення недоліків. Клопотання про заміну відповідача та клопотання про витребування доказів;
- розгляд клопотання про заміну відповідача суд вправі вирішувати у судовому засіданні, оскільки провадження в справі не відкрито, але позовна заява перебуває лише на стадії з`ясування чи усунула позивач недоліки зазначені в ухвалі, то слід вважати, що клопотання про заміну відповідача є передчасним. Окрім цього, з врахуванням положення ст. 286 КАС України, а саме особливостей провадження в справі з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності;
беручи до уваги надані письмові докази позивачем на виконання узвали про усунення недоліків суд першої інстанції зауважив, що позивачем недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду, усунуто частково, вимоги ухвали не виконано. Оскільки позивач усуваючи недоліки повинна була подати в новій редакції позовну заяву із зазначенням належного відповідача по справі, ставлячи вимогу про витребування доказів зазначити які заходи вжила щодо витребування доказу самостійно, та вказати докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції мав врахувати те, що позивач на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, надала уточнену позовну заяву, в якій зазначила належного відповідача по справі, при цьому, заміна відповідача на належного може відбутися на стадії судового розгляду. Також, апелянт вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для повернення позову через необґрунтованість клопотання про витребування доказів, а мав його розглянути та відмовити в його задоволенні/задовольнити/витребувати за власною ініціативою. За доводами скарги, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, не врахував приписів КАС України та вдався до застосування надмірного формалізму. 
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне вказати таке.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно змісту ч. 1  ст. 171 КАС України,  суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;                       2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);                   3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. ст.  160,  161,  172  цього  Кодексу;                      4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до норм ч. 2  ст. 171 КАС України,  суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Вимоги до позовної заяви та доданих до неї документів визначені у ст. ст.  160  і  161 КАС України.
Задля належного розгляду апеляційної скарги, колегія суддів має перевірити підстави, що були покладені судом першої інстанції в основу рішення про повернення позовної заяви.
У оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач належним чином не усунув недоліки, а саме, необхідно було подати позовну заяву в новій редакції із зазначенням належного відповідача, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви позивачу.
Проте, колегія суддів вважає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
У даному випадку, суд першої інстанції належним чином не зазначив спосіб усунення вказаного недоліку, при тому, що позовна заява (уточнена) з належним відповідачем ГУ НП в Київській області була надана до суду першої інстанції, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача (ч. 4 ст. 48 КАС України).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що визначення позивачем під час подання позовної заяви неналежного відповідача, не є підставою для повернення позовної заяви.
Також, у оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що ставлячи вимогу про витребування доказів позивач мала зазначити які заходи вона вжила щодо витребування доказу самостійно, та вказати докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
До заяви про усунення недоліків було долучено нове клопотання про витребування доказів, у якому зазначено, що факт звернення до Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області (структурного підрозділу Головного управління Національної поліції у Київській області) підтверджується доданими до первісної позовної заяви заявою до Білоцерківського районного управління поліиії ГУНП в Київській області від 19 жовтня 2023 року, описом вкладення в цінний лист та фіскальним чеком                                АТ «Укрпошта» поштового відправлення з трек-номером 0930100711882, що свідчить про те, що відомості щодо вжиття заходів з отримання доказів зазначені у новому клопотання про витребування доказів, а докази вжиття таких заходів суду першої інстанції було надано разом з первісною позовною заявою.
Колегія суддів вважає, що невідповідність/необґрунтованість клопотання про витребування доказів вимогам КАС України, не є підставою для повернення позовної заяви, адже згідно частини 5 статті 161 КАС України, у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо.
Частина 5 статті 161 КАС України, не встановлює вимоги до клопотання про витребування доказів, лише зазначено, що таке клопотання може додаватись до позовної заяви. 
Позивачем клопотання про витребування доказів було долучено до позовної заяви у необхідній кількості, а отже, вимоги частини 5 статті 161 КАС України виконана позивачем.
З урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, відповідно до частини 3 ст. 80 КАС України, про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.
Згідно з частиною 4 статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Тобто, у разі відмови у задоволення клопотання про витребування доказів учасника справи, суд постановляє ухвалу про відмову у витребуванні, а не повертає позовну заяву позивачу. Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суд обмежений процесуальними можливостями з`ясувати, чи дійсно у позивача відсутні докази чи має місце зловэюивання процесуальними правами. У свою чергу, позивач при зверненні до суду самостійно визначає обсяг доказів, які потрібно долучити до позовної заяви і якими підтверджуються позовні вимоги. Не долучення до позовної заяви окремих доказів не може бути перешкодою у судовому захисті.
Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №    35787/03, п. 29).
При цьому, Європейський суд з прав людини провів певну лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
Тож, на переконання колегії суддів, покладені судом першої інстанції в основу повернення позовної заяви доводи, не є підставою для повернення позовної заяви, з урахуванням вчинення позивачем активних дій по усуненню недоліків позову на вимогу суду, а тому, доводи апеляційної скарги колегією суддів приймаються у якості належних.
Колегія суддів вважає, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції припустився порушення норм процесуального права та застосував надмірний формалізм, що на даному етапі, не дозволяло суду першої інстанції повернути позовну заяву, без з`ясування всіх важливих обставин справи та їх перевірки.  
Згідно п. ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Тому, наявні підстави для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 243, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Володарського районного суду Київської області від 03 листопада 2023 р. - скасувати.

Справу направити до Володарського районного суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

  Головуючий суддя                                                                          О.М. Ганечко 
        
          Судді                                                                                                  В.В. Кузьменко
                                                                                                    
                                                                                                    Я.М. Василенко