УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2023 року
м. Київ
Справа № 162/751/22
Провадження № 51 - 3151 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022030530000532, щодо 
ОСОБА_4 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Дробишеве Лиманського району Донецької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 09 червня 2017 року за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 129 ч. 1, ст. 125 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та штрафу в сумі 850 грн, ухвалою Синельниковського міськрайонного суду Дніпропетровської області на підставі ст. 81 КК України звільненого умовно-достроково з місць позбавлення волі з невідбутим терміном покарання 11 місяців 13 днів,
за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України.
Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Любешівського районного суду Волинської області від 06 квітня 2022 рокуОСОБА_4 засуджено за ст. 185 ч. 4 КК України з урахуванням положень ст. 69-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.
На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано в строк відбутого ОСОБА_4 покарання період перебування його під вартою з часу його затримання з 08 листопада 2022 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Вироком суду  ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
08 листопада 2022 року в період часу з 09 год 00 хв по 11 год 45 хв ОСОБА_4 , маючи незняту та непогашену судимість за вчинення корисливого злочину, в умовах воєнного стану, перебуваючи в приміщенні харчоблоку КП «Любешівська багатопрофільна лікарня» за адресою: смт Любешів, вул. Незалежності,                           3 Камінь-Каширського району Волинської області, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав велосипед марки «Kittler» чорного кольору, що належав ОСОБА_6 , чим спричинив останньому майнову шкоду на суму 6 500 грн.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 15 серпня 2023 рокуапеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Любешівського районного суду Волинської області від 06 квітня 2022 року щодо ОСОБА_4 - без зміни.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, просить скасувати ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 серпня 2023 року та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
В обґрунтування своїх вимог захисник вказує, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому, не в повній мірі врахував всі пом`якшуючі обставини, дані про особу винного, те що він має на утриманні дружину інваліда і відшкодував шкоду потерпілому, та безпідставно не застосував ст. ст. 69, 79 КК України. 
Також зазначає, що апеляційний суд під час апеляційного розгляду не надав оцінку доводам його апеляційної скарги та не врахував всіх пом`якшуючих обставин.
Мотиви Суду
Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2  КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Висновок суду щодо доведеності винуватості  ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ст. 185 ч. 4 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні  ОСОБА_4 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується задовільно, має на утриманні дружину-інваліда з дитинства, усвідомив суспільну небезпечність вчиненого ним кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Разом з тим, місцевий суд також врахував, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту і непогашену судимість, належних висновків щодо оцінки своєї поведінки не зробив, відсутність у нього офіційної роботи, наявність ризиків повторного вчинення правопорушення, та прийшов до переконання, що його виправлення та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_4  покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі санкції                          ст.185 ч. 4 КК України з врахуванням ст. 69-1 КК Україниі таке своє рішення належним чином мотивував.
Підстав для застосування вимог ст. ст. 69, 75 КК України суд не встановив.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.
Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, погодившись із висновком суду першої інстанції про те, що призначене  ОСОБА_4 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України. 
Також апеляційний суд зазначив, що встановлених обставин недостатньо для застосування щодо обвинуваченого положень ст. ст. 69, 75 КК України. 
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Отже, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом засудженому і залишене без змін судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Призначене судом покарання є адекватним характеру вчинених ОСОБА_4 дій, їх небезпечності та даним про його особу, а також конкретним обставинам кримінального правопорушення. Таке покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. 
Підстав для призначення засудженому покарання із застосуванням положень ст. ст. 69, 75 КК України колегія суддів не вбачає.
Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає, в зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог                                 ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України. 
Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити захиснику засудженого ОСОБА_4 - адвокату ОСОБА_5 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 15 серпня 2023 рокущодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3