ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2399/23                                                          Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ТРОФІМОВА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 жовтня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                               Оксененка О.М.,
суддів:                                                     Аліменка В.О.,
                                                          Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області, в якому просила: 
- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку   відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити їй пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня звернення.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії, оскільки з 19.11.1987 до 08.08.1991 вона працювала на підприємстві «Кіровоградський завод радіодеталей імені XXVI з`їзду КПРС», та у матеріалах справи наявні належні докази, що підтверджують факт проживання в смт. Катеринопіль.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19.09.2022 №231450001210 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку від 12.09.2022 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із урахуванням висновків суду у мотивувальній частині рішення.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки загальний страховий стаж позивача становить 34 роки 11 місяців 23 дні, а строк проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року - 1 рік 4 місяці 17 днів, так як період з 19.11.1987 по 08.08.1991 не було зараховано до періоду роботи/проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки з 19.11.1987 по 08.08.1991 позивач працювала на підприємстві «Кіровоградський завод радіовиробів імені ХХVI з`їзду КПСС», тобто на території, що не відноситься до зони посиленого радіологічного контролю, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що нею були подані всі необхідні документи для призначення пенсії за віком, що свідчить про необгрунтованість апеляційної скарги.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2002 Черкаською обласною державною адміністрацією видане посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 - громадянці, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4).
У відповідності до копії довідки від 08.12.2021 №1750/09-08, що видана виконавчим комітетом Катеринопільської селищної ради для ОСОБА_1 , що вона дійсно є жителькою АДРЕСА_1 проживає з : АДРЕСА_2 ; з 30.06.1989-07.09.1993 по АДРЕСА_3 ; з 07.09.1993-22.10.1998 - на вул. Вільного козацтва; з 23.10.1998 по даний час - по АДРЕСА_4 . 
Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.08.1985 ОСОБА_1 : 
- з 01.08.1985 до 28.10.1987 працювала на посаді вихователя ясла-садочок; 
- з 19.11.1987 до 08.08.1991 працювала вихователем в дитячому садку №61/2 (08.08.1991 - звільнена у зв`язку з виїздом, ст. 38 КЗпП УРСР - наказ від 08.08.191 №670); 
- з 15.08.1991 прийнята на посаду вихователя тимчасово, на час декретної відпустки в Катеринопільський дитячий комбінат №3;
- з 01.08.1993 до 13.10.2005 працювала вихователем в Катеринопільському дитячому яслах-садок №3 (13.10.2005 звільнена з посади вихователя в порядку переводу до ЦКДВ «Сонечко»); 
- з 14.10.2005 прийнята на посаду вчителя-хореографа Центру комплексного дошкільного виховання «Сонечко», що з 14.01.2008 перейменоване на Катеринопільський Центр розвитку дитини «Сонечко».
При цьому, згідно з довідкою ПАТ «Науково-виробниче підприємство «Радій» від 22.02.2023 №60/205, що видана ОСОБА_1 , вона працювала на Кіровоградському заводі радіовиробів в дитсадку №61/2 вихователем з 19.11.1987. 08.08.1991 звільнена у зв`язку з виїздом, ст. 38 КЗпП УРСР. Додаткові відомості: перебувала у частково оплачуваній відпустці для догляду за дитиною до одного року з 27.01.1989 до 01.11.1989; перебувала у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до віку один рік шість місяців з 02.11.1989 до 02.05.1990 (довідка складена на основі особового листка ф-Т-2, наказів по особовому складу, особового рахунку робітника).
Згідно з довідкою від 26.09.2022 №3, виданою Катеринопільським дошкільним навчальним закладом (ясла-садочок) «Казка» підтверджений трудовий стаж ОСОБА_1 , яка працювала в Катеринопільському дитячому садку №3 «Казка» у період з 15.08.1991 (наказ від 14.08.1991 №26) до 13.10.2005 (наказ від 13.10.2005 №22).
При цьому, згідно посвідчення Міністерства освіти УРСР НОМЕР_3 , що видане ОСОБА_2 у 1984/85 - вона навчальному році навчалася в однорічному педагогічному класі при Кіровоградській середній загальноосвітній школі №5 Кіровоградської області, та рішенням кваліфікаційної комісії від 28.06.1985 ОСОБА_2 присвоєна кваліфікація «вихователь дитячого садка».                         
12 вересня 2022 року позивач звернулася до Управління обслуговування громадян №13 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон №796), та за принципом екстериторіальності вказана заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
У свою чергу, 19.09.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийняте рішення №231450001210 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки на підставі поданих документів період проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 (починаючи з 15.08.1991) становить 1 рік 4 місяці 17 днів, так як довідка від 08.12.2021 №1750/09-08 про проживання в зоні посиленого радіологічного контролю з 01.01.1989 суперечить записам трудової книжки НОМЕР_2 , позаяк з 19.11.1987 по 08.08.1991 заявниця працювала на підприємстві «Кіровоградський завод радіодеталей імені XXVI з`їзду КПРС».
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки прийняте рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19.09.2022 №231450001210 є немотивованим і протиправним, тому таке рішення від 19.09.2022 №231450001210 підлягає скасуванню.
Як наслідок, для ефективного захисту права позивача на пенсійне забезпечення слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Черкаській області повторно розглянути заяву позивача від 12.09.2022 про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку з урахуванням висновків суду та дотриманням вимог частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII   (далі - Закон № 796-XII).
У силу вимог ст. 1 Закону № 796-XII встановлено мету та основні завдання цього Закону, а саме, що він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Отже, метою та завданнями цього Закону є захист громадян, які постраждали внаслідок: 1) Чорнобильської катастрофи; 2) інших ядерних аварій та випробувань; 3) військових навчань із застосуванням ядерної зброї.
При цьому, у відповідності до пункту 2 частини першої статті 9 Закону №   796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону № 796-XII визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.
У свою чергу, за правилами частини третьої статті 65 Закону №796-XII посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Аналіз вищевикладених норм свідчить про те, що документом, що підтверджує статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є відповідне посвідчення.
При цьому, згідно з частиною третьою статті 15 Закону №796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач має посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), серії НОМЕР_1 , видане 26.06.2002 Черкаською обласною державною адміністрацією.
Відповідно до статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Згідно з частиною третьою статті 54 Закону №796-XII обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У силу вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років до 31.12.2017.
Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема починаючи з 01.01.2018 до 31.12.2018   не менше 25 років із поступовим збільшенням страхового стажу на рік до 34 років, а починаючи з 01.01.2018   не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років, які народилися до 30.09.1956 (включно); 55 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1956 до 31.03.1957; 56 років, які народилися з 01.04.1957 до 30.09.1957; 56 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1957 до 31.03.1958; 57 років, які народилися з 01.04.1958 до 30.09.1958; 57 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1958 до 31.03.1959; 58 років, які народилися з 01.04.1959 до 30.09.1959; 58 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1959 до 31.03.1960; 59 років, які народилися з 01.04.1960 до 30.09.1960; 59 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1960 до 31.03.1961; 60 років, які народилися з 01.04.1961 до 31.12.1961.
При цьому, статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, та якою передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: а саме особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на два роки понад передбачений цією статтею.
Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на інших роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 (чоловіки - 12 років 6 місяців і більше, жінки - 10 років і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на один рік понад передбачений цією статтею.
До того ж, перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до   Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №21-1).
Згідно з пунктом 2.1. Порядку №21-1 до заяви про призначення пенсії за віком додається, зокрема, документ, який засвідчує особливий статус особи, а саме посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Основною підставою для прийняття альтернативних документів є інформація у них про період роботи чи проживання, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або відомості проживання на територіях радіоактивного забруднення.
Отже, при призначенні пенсії із застосуванням норм   статті 55 Закону №   796-XII для підтвердження статусу потерпілої особи від Чорнобильської катастрофи обов`язково надаються: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а також довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
З вказаних правових норм вбачається, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та працювали або проживали визначену кількість років у зоні посиленого радіоекологічного контролю.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. № 51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 51), яким визначено, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються.
Так, відповідно до пунктів 2, 6 Порядку № 51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.
У силу вимог пункту 10 Порядку № 51 встановлено, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.
Відтак, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Закону № 796-ХІІ, є відповідне посвідчення.
Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 30.08.2022 у справі № 357/6372/17, від 15.01.2021 у справі № 520/7846/17, від 30.09.2020 у справі № 572/1921/17, від 21.11.2019 у справі № 572/47/17.
Оскільки належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії ніким не оспорювалась, а посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зон посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4), видане 26.06.2002 Черкаською обласною державною адміністрацією серії НОМЕР_1 , не визнано недійсним та не скасовано у встановленому законом порядку, позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, зокрема, призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.
Як свідчать матеріали справи, 12 вересня 2022 року позивач звернулася до Управління обслуговування громадян №13 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон №796).
Однак, розглянувши вказану заяву позивача, пенсійний фонд вказав, що період проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 (починаючи з 15.08.1991) становить 1 рік 4 місяці 17 днів, так як довідка від 08.12.2021 №1750/09-08 про проживання в зоні посиленого радіологічного контролю з 01.01.1989 суперечить записам трудової книжки НОМЕР_2 , позаяк з 19.11.1987 по 08.08.1991 заявниця працювала на підприємстві «Кіровоградський завод радіодеталей імені XXVI з`їзду КПРС».
Так, дійсно згідно з записами у трудовій книжці позивач: 
- з 01.08.1985 до 28.10.1987 працювала на посаді вихователя ясла-садочок; 
- з 19.11.1987 до 08.08.1991 працювала вихователем в дитячому садку №61/2 (08.08.1991 - звільнена у зв`язку з виїздом, ст. 38 КЗпП УРСР - наказ від 08.08.191 №670); 
- з 15.08.1991 прийнята на посаду вихователя тимчасово, на час декретної відпустки в Катеринопільський дитячий комбінат №3;
- з 01.08.1993 до 13.10.2005 працювала вихователем в Катеринопільському дитячому яслах-садок №3 (13.10.2005 звільнена з посади вихователя в порядку переводу до ЦКДВ «Сонечко»); 
- з 14.10.2005 прийнята на посаду вчителя-хореографа Центру комплексного дошкільного виховання «Сонечко», що з 14.01.2008 перейменоване на Катеринопільський Центр розвитку дитини «Сонечко».
При цьому, у відповідності до копії довідки від 08.12.2021 №1750/09-08, що видана виконавчим комітетом Катеринопільської селищної ради для ОСОБА_1 , що вона дійсно є жителькою АДРЕСА_1 проживає з : АДРЕСА_2 ; з 30.06.1989-07.09.1993 по вул. Озірна 18; з 07.09.1993-22.10.1998 - на вул. Вільного козацтва; з 23.10.1998 по даний час - по АДРЕСА_4 . 
У свою чергу, перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, затверджено постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року № 106, за якою смт Катеринопіль, де працювала позивач, віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.
При цьому, колегія суддів враховує, що Закон № 796-ХІІ не регулює питання поділу території на відповідні зони, режим їх використання та охорони, умови проживання та роботи населення, господарську, науково - дослідну та іншу діяльність у цих зонах тощо.
Зазначені правовідносини, зокрема питання поділу території на відповідні зони врегульовано   Законом України від 27.02.1991 № 791а-ХІІ «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 791а).
Визначення категорій зон радіоактивного забруднення передбачено статтею 2 Закону № 791а.
Відповідно до частин другої, третьої статті 2 Закону № 791а-ХІІ повноваження щодо установлення меж цих зон, визначення переліку населених пунктів, які відносяться до конкретної зони радіоактивного забруднення, делеговані Кабінету Міністрів України.
Пунктом 2 розділу І Закону № 76-VІІІ у статтю 2 Закону № 791а-ХІІ внесено зміни, якими абзац п`ятий частини другої статті 2 цього Закону виключено, відтак з 1 січня 2015 року стаття 2 Закону № 791а-ХІІ визначає такі категорії зон радіоактивного забруднення територій:
1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;
2) зона безумовного (обов`язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0   Кі/км2 та вище, або стронцію від 3,0   Кі/км2 та вище, або плутонію від 0,1   Кі/км2 та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;
3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/км2, або стронцію від 0,15 до 3,0   Кі/км2, або плутонію від 0,01 до 0,1   Кі/км2, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.
Тобто, з 1 січня 2015 року зона посиленого радіоекологічного контролю була виключена з переліку зон радіоактивного забруднення територій, визначених Законом №791а-ХІІ.
Втім, жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, зокрема потерпілих 4 категорії, у Законі № 796-ХІІ не відбулось.
Відтак, виключення законодавцем з 01.01.2015 з правового поля зони посиленого радіоекологічного контролю не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов`язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 01.01.1993 у цій зоні не менше чотирьох років, у той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015.
У той же час, з матеріалів справи вбачається, що загальний період проживання та роботи позивача в зоні посиленого радіологічного контролю (4 зона) становить більше ніж 4 роки, враховуючи період з 01.01.1989 по даний час проживає у смт. Катеринопіль, Звенигородського району Черкаської області.
У свою чергу, Верховний Суд у постанові від 30.08.2022 у справі № 357/6372/17 зазначив, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Тобто, подані позивачем суду документи не викликають сумнівів щодо її проживання в зоні посиленого радіологічного контролю протягом періоду, достатнього для виникнення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.
Посилання апелянта на те, що з 19.11.1987 до 08.08.1991 позивач працювала на підприємстві «Кіровоградський завод радіодеталей імені XXVI з`їзду КПРС», а згідно довідки виконкому Катеринопільської селищної ради від 08.12.2021 №1750/0918 позивач з 01.01.1989 до 23.09.1989 по даний час проживає в смт Катеринопіль Звенигородського району Черкаської області колегія суддів оцінює критично, враховуючи, що згідно довідки від 22.02.2023 №60/205 позивач з 27.01.1989 до 01.11.1989 перебувала у частково оплачуваній відпусці для догляду за дитиною до одного року.
При цьому, у період з 02.11.1989 до 02.05.1990 позивач також перебувала у відпусці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до одного року), що свідчить про передчасне невмотивоване рішення від 19.09.2022 №231450001210 без урахування усіх обставин справи, зокрема факту прописки (реєстрації), місця фактичного/тимчасового перебування/проживання ОСОБА_1 у смт. Катеринопіль.
Отже, слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19.09.2022 №231450001210 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Як наслідок, з метою належного способу захисту порушених прав слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Черкаській області повторно розглянути заяву позивача від 12.09.2022 про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку з урахуванням висновків суду та дотриманням вимог частини п`ятої ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко

Судді                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                            В.П. Мельничук