ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6735/23 Справа № 204/7727/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 5

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
при секретарі - Шавкун Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2021 року 
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа – Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько – ОСОБА_5 . За життя, 10 червня 2004 року, батько зробив заповіт, посвідчений державним нотаріусом Хилько Л.А. Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром № 2-1135, в якому на випадок своєї смерті зробив розпорядження: належний йому житловий будинок з господарчими, побутовими будівлями та спорудами та земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповідав йому – ОСОБА_3 .
Зазначав, що спірне домоволодіння належало його батькові на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02 листопада 1990 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром № 1- 4980.
У правовстановлюючому документі зазначається, що ОСОБА_5 купив жилий глинобитний будинок А-І жилою площею 24,9 кв. м, уборна Б дощата, огорожі № 1, 2, які були побудовані в 1924 році.
Відповідно до звіту про оцінку майна, складеному Товариством з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Консалтингова група « Астрея», станом на 05 серпня 2019 року ринкова вартість житлового будинку А-1, загальною площею 35,3 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 складає 141 200 грн.
Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарчими будівлями та спорудами, складеному ФОП ОСОБА_6 станом на 14 червня 2019 року домоволодіння за вказаною адресою складається з житлового будинку А-І (загальна площа – 35,3 кв. м, житлова площа – 18,9 кв. м); житлового будинку В-2 (загальна площа 113,4 кв. м, житлова площа – 48,1 кв. м), сарай тимчасовий Д, убиральня – Г, споруди та мостіння № 1-11,1.
В акті, складеному 14 червня 2019 року інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_6 , зазначається, що житловий будинок В-2, гараж Е збудовані в 2011 році без документів, що дають право на виконання будівельних робіт, не прийняті в експлуатацію належним чином, а тому не є об`єктом спадкування.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку А-1 (загальна площа – 35,3 кв. м, житлова площа – 18,9 кв. м), сарай тимчасовий Д, убиральня Г, споруди та мостіння № 1-11,1., які він заповідав йому.
Посилався на те, що 07 березня 2019 року він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із чим була заведена спадкова справа № 161/2019.
12 серпня 2019 року до спадкової справи № 161/2019 долучено заяву спадкоємиці першої черги ОСОБА_4 дочки спадкодавця від другого шлюбу про прийняття спадщини за законом до майна, неохопленого заповітом, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 
12 серпня 2019 року до спадкової справи № 161/2019 долучено заяву колишньої дружини спадкодавця ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за вказаною адресою.
15 серпня 2019 року державний нотаріус Третьої дніпровської нотаріальної контори Крупська Л. В. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії – видачі колишній дружині ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за вказаною адресою.
Зазначав, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 вересня 2019 року державний нотаріус Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупська Л. В. відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілий житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .
У вказаній постанові нотаріуса зазначається, що відповідно до статті 71 Закону України «Про нотаріат», розділу II, глави II, пункту 1.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у разі смерті одного із подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.
Державний нотаріус зазначила, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на цілий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за вказаною адресою, є неможливим.
Вважав, що житловий будинок з господарчими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 є особистою власністю його батька ОСОБА_5 , у зв`язку із чим він вимушений звертатися до суду за захистом своїх спадкових прав, як спадкоємець за заповітом, якому померлий батько заповідав спірний житловий будинок у цілому.
Враховуючи наведене, ОСОБА_3 просив суд: визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку А-1 (загальна площа – 35,3 кв. м, житлова площа – 18,9 кв. м), сарай тимчасовий Д, убиральня Г, споруди та мостіння № 1-11, І, без урахування житлового будинку В-2 і гаражу Е.
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку.
Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її колишній чоловік, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким вона перебувала у шлюбі з 14 квітня 1990 року до 29 серпня 2017 року. До реєстрації шлюбу вони проживали фактично разом однією сім`єю, мали сумісний побут, складали гроші. Шлюб зареєстрували після народження спільної доньки ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зазначала, що після його смерті відкрилася спадщина, яка складалась з частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який було придбано під час шлюбу, та вважає цей житловий будинок спільним майном подружжя. Незважаючи на той факт, що власником даного житлового будинку по документах був покійний ОСОБА_5 , цей будинок було придбано нею та померлим у шлюбі 02 листопада 1990 року.
Спадкоємцями першої черги за законом є діти померлого ОСОБА_5 : ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Померлий ОСОБА_5 на момент смерті у шлюбі не перебував.
Посилалася на те, що 12 серпня 2019 року вона звернулася до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя після померлого колишнього чоловіка ОСОБА_5 
15 серпня 2019 року державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупською Л. В. їй відмовлено у посвідченні нотаріальної дії – у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями після смерті колишнього чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що у неї відсутні документи, які підтверджують державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку А-1 (загальна площа – 35,3 кв. м, житлова площа – 18,9 кв. м), сарай тимчасовий Д, убиральня Г, споруди та мостіння №1-11, І, без урахування житлового будинку В-2 і гаражу Е.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірне домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , хоча і було придбано в період шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , однак за кошти, які були одержані ОСОБА_5 від продажу домоволодіння, що належало йому та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності, відтак, є його особистою приватною власністю. З урахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_3 про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом після батька ОСОБА_5 на спірне спадкове майно підлягає задоволенню. Натомість, у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння суд відмовив у зв`язку із встановленням в судовому засіданні факту придбання померлим ОСОБА_5 спірного домоволодіння за особисті кошти, які були набуті ним до укладення шлюбу з нею.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1  –  ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог та задоволення зустрічних позовних вимог. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції через неналежну оцінку доказів дійшов помилкових висновків про придбання спірного будинку ОСОБА_5 за особисті кошти, тоді як грошові кошти на рахунку останнього були набуті померлим у період шлюбу з ОСОБА_1 , який укладено 14 квітня 1990 року. Крім того, зазначає на наявність суперечливостей у договорах в простій письмовій формі та заінтересованість допитаних під час розгляду справи у суді першої інстанції свідків.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2021 року скасовано.
У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем не наведене належного правового обґрунтування позову, враховуючи, що відбулась зміна, зокрема, площі житлового будинку літ. А-1 на території спірного домоволодіння; не конкретизовано за рахунок чиїх коштів здійснювались ремонтні та будівельні роботи щодо спірного будинку літ. А-1, відповідні докази суду не надані. Також позивачем не заявлено вимоги щодо визначення ідеальних часток у праві власності на спірне домоволодіння, враховуючи, що у домоволодінні здійснений значний обсяг будівельних і ремонтних робіт та на частину спірного домоволодіння претендує ОСОБА_1 .
Враховуючи, що спірний житловий будинок придбаний ОСОБА_5 02 листопада 1990 року, суд застосував до правовідносин, які виникли між сторонами норми КпШС України 1969 року.
Щодо зустрічного позову, то апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 не наведено детального обґрунтування, вичерпного переліку об`єктів, їх опису, які були придбані, покращені, побудовані на території спірного домоволодіння за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі з урахуванням часу фактичного припинення сімейних стосунків, приймаючи до уваги, що у судових засіданнях відповідне належне обґрунтування ОСОБА_1 не наводилось, вказані обставини не були предметом дослідження та доказування у суді першої інстанції, суд вважав зустрічний позов необгрунтованим та передчасним.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не конкретизовано час фактичного припинення сімейних відносин з ОСОБА_5 , що, враховуючи проведення будівельних та ремонтних робіт на території спірного домоволодіння, не дозволяє зробити достовірний висновок щодо обсягу будівель, споруд, перебудов, ремонтних робіт у вказаному домоволодінні на час фактичного припинення сімейних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Також суд взяв до уваги, що у рішенні Бабушкінського районного суду м. Дніпропертовська від 18 липня 2017 року у справі № 200/7474/17 про розірвання шлюбу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 зазначено, що позивачка в позові вказувала, що сторони «давно мешкають окремо одне від одного, не ведуть спільного господарства».
Постановою Верховного суду від 07 червня 2023 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року скасовано в частині первісного позову ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
З огляду на викладене, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду апеляційним судом не перевіряється.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_5 , ОСОБА_8 (том 1, а. с. 11, 167 зворот).
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_9 є дочкою ОСОБА_5 (том 1, а. с. 196).
У довідці виконавчого комітету Гвардійської селищної ради народних депутатів Сімферопольського району Кримської області від 17 жовтня 1983 року, зазначено, що ОСОБА_8 мешкає в АДРЕСА_2 та є забудовником за даною адресою на підставі справи № 94 – 1983 р. по відведенню земельної ділянки під забудову садиби (том 1, а. с. 31, том 2, а. с. 73).
Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого 13 грудня 1988 року державним нотаріусом Сімферопольської державної нотаріальної контори Кримської області, на підставі статті 22 КЗпШ УРСР та відповідно до заяви подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , які мешкають в АДРЕСА_2 , у загальному спільному майні подружжя придбаному ними в період шлюбу, право власності на 1/2 частини належить ОСОБА_5 . Спільне майно подружжя, право власності на яке посвідчується у вказаній частці складається з незакінченого будівництвом житлового будинку з виконанням будівельних робіт на 80%, яке знаходиться в АДРЕСА_2 , який значиться за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про забудову садиби у сільських населених пунктах УРСР, виданого 14 жовтня 1983 року за № 94 виконкомом Сімферопольського району Кримської області (том 2, а. с. 64).
У свідоцтві про забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, забудовником за адресою: АДРЕСА_3 , була ОСОБА_8 . Відповідно до відмітки проставленої у свідоцтві, 13 грудня 1988 року за р. № 1-2083 Сімферопольської районної держнотконтори видано свідоцтво про право власності на 1/2 частину вказаного будинку на ім`я ОСОБА_5 (том 2, а. с. 67-68).
Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 13 березня 1989 року (договір нотаріусом не посвідчено), ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , які мешкають за адресою: АДРЕСА_2 та Куртбединов Февзі і Сейтасанова Рузіє, склали договір купівлі-продажу будинку, за яким ОСОБА_8 продала будинок на АДРЕСА_2 , на суму 33 000 карбованців (том 1, а. с. 30).
Згідно з договором купівлі-продажу будинку від 23 червня 1990 року (договір нотаріально не посвідчено) на АДРЕСА_1 , ОСОБА_11 продала ОСОБА_5 . Будинок на АДРЕСА_1 , договір укладено на суму 4 500 карбованців, 500 карбованців покупець повинен був передати покупцю при оформленні будинку (том 1, а. с. 118,178-179).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 02 листопада 1990 року ОСОБА_5 купив у ОСОБА_11 жилий глинобитний будинок А-І, жилою площею 24,9 кв. м, уборна Б дощата, огорожі № І, 2, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Будинок придбано за 5 000 карбованців (том 1, а. с. 32-33).
Згідно з технічним паспортом від 9 липня 1990 року на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 зазначений будинок в цілому належав ОСОБА_5 (том 1, а. с. 107-110, 168-171).
Відповідно до договору купівлі-продажу від 04 квітня 1991 року, посвідченого Секретарем виконкому Гвардійської селищної Ради народних депутатів, ОСОБА_5 і ОСОБА_8 продали ОСОБА_12 цілий житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_2 . Житловий будинок належить ОСОБА_8 та ОСОБА_5 по 1/2 частині. Житловий будинок продано за 19 000 карбованців (том 1, а. с. 34-36, том 2, а. с. 79-80).
Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 14 листопада 1989 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 11 липня 1989 року зроблено запис № 340 (том 1, а. с. 37).
Відповідно до копії ощадної книжки рахунок № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_5 станом на 03 травня 1990 року на рахунку останнього було 13 597,29 карбованців (том 1, а. с. 39).
У Акті від 14 червня 2019 року, складеному інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_6 , зазначено, що на час складення акту, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 складається з житлового будинку АДРЕСА_4 : загальною площею 35,3 кв. м, житловою площею 18,9 кв. м; житлового будинку літ. В-2: загальна площа – 113,4 кв. м житлова площа – 48,1 кв. м (збудований без документів, що дають право на виконання будівельних робіт); літ. Е – гараж (збудований без документів, що дають право на виконання будівельних робіт); літ. Д – сарай тимчасовий; літ. Г – убиральня; споруди та мостіння № 1-11, І. (том 1, а. с. 23-24,180-181).
Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 ОСОБА_5 та ОСОБА_13 уклали шлюб 14 квітня 1990 року у Бабушкінському районному у м. Дніпропетровську відділі запису актів цивільного стану виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 410 (том 2, а. с. 15).
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2017 року шлюб, укладений у Бабушкінському районному у м. Дніпропетровську відділі запису актів цивільного стану виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровськ, актовий запис № 410 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 розірвано (справа № 200/7474/17).
При цьому, зазначеним судовим рішенням встановлено, що спору про поділ спільно нажитого майна немає (том 1, а. с. 70).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 66 років, про що 02 квітня 2019 року складено відповідний актовий запис № 750 (том 1, а. с. 10, 177 зворот).
10 червня 2004 року ОСОБА_5 склав заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л. А., відповідно до якого він на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що належний йому житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, та земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , заповідає ОСОБА_3 (том 1, а. с. 12, 166 зворот).
07 березня 2019 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 161/2019 рік щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (том 1, а. с. 161).
07 березня 2019 року ОСОБА_3 подав до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_5 (том 1, а. с. 162).
Відповідно до відповіді КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської обласної ради (далі – КП «ДМБТІ» ДОР) від 19 червня 2019 року за № 8887, станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 , містяться відомості про право власності ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 1990 року, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-4980, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 172 за реєстровим № 147. Загальна площа по літ. А – 1 складає 52,5 кв. м, житлова площа 24,9 кв. м. В матеріалах інвентаризаційної справи, відомості про самочинне будівництво, перепланування відсутні (том 1, а. с. 174 зворот).
12 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Третьої дніпровської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки це спадкове майно було набуто спадкодавцем під час зареєстрованого шлюбу (том 1, а. с. 192).
12 серпня 2019 року ОСОБА_4 звернулася до Третьої дніпровської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а саме – майна, яке не охоплене заповітом, після смерті батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1, а. с. 194 зворот).
06 вересня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину цілого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за заповітом на його ім`я після смерті батька ОСОБА_5 (том 1, а. с. 200).
Відповідно до постанови державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупської Л. В. від 11 вересня 2019 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілий житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 (том 1, а. с. 25, 202).
Постановою державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупської Л. В. від 15 серпня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 колишнього чоловіка – ОСОБА_5 (том 1, а. с. 69,199).
У домовій книзі для прописки громадян, які мешкають в буд. АДРЕСА_5 ОСОБА_5 за вказаною адресою зареєстрований з 2003 року (том 1, а. с. 247-248).
Згідно з копією домової книги для прописки громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 249-252).
Відповідно до переліку будівельних матеріалів та квитанцій доданих до них ОСОБА_3 на переобладнання житлового будинку А-1 витрачено 76 704 грн (том 2, а. с. 85-95).
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Положеннями статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Встановлено, що 10 червня 2004 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., відповідно до якого на випадок своєї смерті він зробив розпорядження про те, що належний йому житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, та земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , заповідає ОСОБА_3 .
При цьому спірний будинок (жилою площею 24,9 кв. м) набуто спадкодавцем ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 1990 року, укладеного ним з ОСОБА_11 .
Судами встановлено, що на момент придбання спірного житлового будинку (02 листопада 1990 року) ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , укладеним 14 квітня 1990 року.
Звертаючись до суду ОСОБА_3 , посилаючись на заповіт від 10 червня 2004 року, просив визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, та земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вважав, що спірне домоволодіння було особистою приватною власністю його батька – ОСОБА_5 , оскільки було придбане за його особисті кошти.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі питання щодо набуття майна ОСОБА_5 регулюється положення КпШС України (тут і далі в редакції 1990 року), а питання спадкування – ЦК України 2003 року.
Відповідно до статті 22 КпШС України (в редакції, чинній на на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
Статтею 16 Закону України «Про власність», чинного на час придбання спірного нерухомого майна, визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і  Кодексом про шлюб та сім`ю України.
Таким чином кошти подружжя, як і інше майно, набуте у шлюбі, належать їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не спростовано відповідними доказами.
Відповідно до статті 71 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваної постанови нотаріуса) у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 130/2319/17-ц (провадження № 61-17641св19) вказано, що: «статтями 34, 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Отже, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя. Після смерті одно із подружжя, відкривається спадщини тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини. Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя. У разі, якщо майно, яке зареєстроване за спадкодавцем, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, той з подружжя, хто є живим, може подати заяву про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Неподання такої заяви не змінює правового режиму майна, яке входить до складу спадщини. Відповідно, заява одного із подружжя, хто є живим, про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця, підтверджує правовий статус майна померлого, як його особистого майна».
Отже, видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя здійснюється нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину та не може ставитись в залежність від отримання свідоцтва про право на спадщину. 
Кодекс про шлюб та сім'ю України, який був чинний на час придбання спірного будинку визначав поняття спільної сумісної власності подружжя, під якою розумілося нажите подружжям за час шлюбу майно, а також поняття роздільного майна подружжя, яке є власністю кожного із них особисто (статті 22, 24 Кодексу).
Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що, подаючи заяву про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні, другий з подружжям заявляє про те, що зареєстроване за спадкодавцем майно має статус спільного майна подружжя і належить їм у рівних частках. 
Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 і відкриття спадщини ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку вищезазначеного житлового будинку. Як вбачається із зазначеної заяви, ОСОБА_1 повідомила про віднесення спірного житлового будинку до спільного майна подружжя і про належність їй 1/2 його частки, оскільки набуте спадкодавцем під час зареєстрованого шлюбу з нею, та повідомила, що їй відомо про заповіт, згідно з яким колишній чоловік заповів житловий будинок, іншій особі. 
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув. 
Враховуючи, що презумпція спільності майна подружжя під час розгляду справи судом першої інстанції не спростована, колегія суддів вважає, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина виключно щодо 1/2 частки у праві власності на спірний житловий будинок, придбаний ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у шлюбі. 
Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що спірне домоволодіння було особистою приватною власністю померлого батька ОСОБА_5 , оскільки було придбане за його особисті кошти, а тому наявні підстави для визнання права власності в порядку спадкування за заповітом у цілому за ОСОБА_3 , а не на належну спадкодавцю частку у ньому, оскільки будуть порушуватиме права ОСОБА_1 на отримання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя та володіння майном відповідно, саме тому, позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно у цілому, задоволенню не підлягають.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості. 
Зазначені вище порушення призвели до неправильного висновку суду першої інстанції, що є підставою для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2021 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа – Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа – Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова