УХВАЛА
19 грудня 2023 року 
м. Київ
справа № 607/10563/22
провадження № 61-15333ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2023 року касаційну скаргу було залишено без руху та надано заявниці строк для усунення недоліків щодо подання нової редакції касаційної скарги, в якій зазначити підстави касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, додати копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи та докази сплати судового збору.
У листопаді 2023 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного суду від 13 листопада 2023 року, які містять заяву про усунення недоліків касаційної скарги, касаційну скаргу у попередній редакції для позивача та докази справляння судового збору.
Проаналізувавши матеріали, що на надійшли, Верховний Суд приходить до висновку, що недоліки, зазначені в ухвалі від 13 листопада 2023 року, не усунуто в повному обсязі.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Частиною першою статті 411 ЦПК України визначено такі підстави для касаційного оскарження: 1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; 4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; 5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; 6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; 8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою оскарження є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Усуваючи недоліки касаційної скарги, заявниця звернулася із заявою про усунення недоліків касаційної скарги, в якій вказує підставою оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.
Проте, обов`язковою умовою застосування положень пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є зазначення заявницею підстав касаційного оскарження відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України, водночас у поданій заявницею заяві про усунення недоліків касаційної скарги такі підстави не наведено (не підтверджено), а висновки Верховного Суду, викладені у постановах, на які посилається ОСОБА_1 , наведені заявницею формально без сутнісного їх значення та вказівки, який саме висновок суду касаційної інстанції у наведених справах не застосував Тернопільський апеляційний суд.
Також Верховний Суд звертає увагу, що вказана заява про усунення недоліків за своєю формою не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, тобто не може бути визнана формою касаційної скарги, оскільки у такій заяві не зазначено інших учасників справи.
Долучена до заяви копія касаційної скарги також не приймається до уваги Верховним Судом як така, що подана на усунення недоліків, оскільки така є копією попередньої (первісної) редакції, а отже без наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, що і було наслідком залишення касаційної скарги без руху.
Отже, неналежний виклад підстав касаційного оскарження, необґрунтованість цих підстав особою, яка звертається із касаційною скаргою, а також невиконання вимог щодо подання копії касаційної скарги для інших учасників справи, унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.
У зв`язку з зазначеним вище, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги ухвали від 13 листопада 2023 року про залишення касаційної скарги без руху заявницею виконано частково, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявниці.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року вважати неподаною та повернути заявниці.
Заявниці надіслати копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами, іншим учасникам справи надіслати копію ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                          Н. Ю. Сакара