01.11.23
22-ц/812/1147/23
Провадження № 22-ц/812/1147/23 Головуючий суду першої інстанції Саукова А.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року м. Миколаїв Справа № 477/2395/18
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Царюк Л.М., 
суддів: Базовкіної Т.М., Темнікової В.І., 
при секретарі судового засідання – Богуславській О.М.,
за участю заявника – ОСОБА_1 ,
його представника – ОСОБА_2 ,
представника стягувача – Скалова С.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 вересня 2023 року, постановлену під головуванням судді Саукової А.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця. 
Доводи скарги обґрунтовано тим, що 22 жовтня 2018 року Жовтневим районним судом Миколаївської області було винесено судовий наказ відповідно до якого, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти в розмірі частки від усіх доходів на утримання дитини відповідного віку, починаючи з 02 жовтня 2018 року.
Матеріали були передані на виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі – Шевченківський ВДВС).
06 грудня 2023 року заступником начальника Шевченківського ВДВС було відкрито виконавче провадження № 57860390 на підставі судового наказу № 2-н/477/159/18 від 22 листопада 2018 року.
29 червня 2023 року заступником начальника Шевченківського ВДВС Шкляренко С.В. було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.
Скаржник не погоджується з вказаною постановою.
Відповідно до розрахунку від 20 квітня 2023 року № 8857, заборгованість по несплаті аліментів, станом на 01 травня 2023 року складає 84 709 грн 98 коп.
Відповідно до цього ж розрахунку можна побачити, що ОСОБА_1 систематично вносив грошові кошти на виконання судового рішення на утримання сина ОСОБА_4 , згідно його фінансових можливостей.
У 2020 році у зв`язку зі складною економічною ситуацією в країні, у зв`язку з поширенням пандемії коронавірусу, скаржник втратив роботу та свій заробіток. Тобто заборгованість по несплаті аліментів виникла з об`єктивних причин, при цьому розрахована не з реальних доходів боржника, а з середнього заробітку по регіону, що призвело до завищення розміру заборгованості.
Не зважаючи на відсутність доходу скаржник продовжує вносити грошові кошти щомісячно та систематично на виконання судового рішення
Крім того внаслідок збройної агресії російської федерації, 08 серпня 2022 року житло боржника було пошкоджено, відновлення якого потребує значних фінансових витрат, останній має статус потерпілого у кримінальній справі внаслідок крадіжки з магазину на 400 000 грн; він здійснює догляд на непрофесійні основі та утримання матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допомагає у супроводі хворої дружини на прийом лікарів у зв`язку з її хворобою.
Однак, у зв`язку з винесенням постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами скаржник не має можливості в повному обсязі доглядати за своєю матір`ю та дружиною. 
Він від сплати аліментів не ухилявся та не є злісним неплатником. 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 29 червня 2023 року, виконавче провадження № 57860390, що була винесена заступником начальника Шевченківського ВДВС Шкляренко С.В.
Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 вересня 2023 року в задоволенні скарги відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що особа, за якою боржник здійснює догляд, не є інвалідом І та ІІ групи та така особа не перебуває на його утриманні, а він здійснює за нею догляд на непрофесійній основі, за що йому призначена компенсація. Також не надано доказів, що таке обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування, оскільки, як зазначив боржник, та таке слідує з розрахунку заборгованості по несплаті аліментів, борг у нього виник з 2019 року, а відповідно до відомостей про доходи, надані боржником, він не отримує доходів з 1 кв. 2021 по 4 кв. 2022 року, тобто і до винесення постанови державним виконавцем, не будучи обмеженим у праві керування транспортним засобом, боржник не отримував дохід.
Як на час винесення постанови про обмеження у праві керування транспортним засобом, так і на час розгляду справи існує заборгованість по сплаті аліментів на суму, більше ніж 80 000 грн, що не заперечується боржником, отже, така сума перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, що є підставою для винесення державним виконавцем постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги його скарги задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з посвідченням водія серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 має право управління транспортними засобами з відкритою категорією «В».
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, скаржник займається такою економічною діяльністю, як «Надання послуг перевезення речей (переїзду) (основний) КВЕД 49.42. А тому вважає, що такий вид обмеження, як заборона управління транспортними засобами на даний час існує безпідставно та підлягає скасуванню, оскільки перешкоджає скаржнику здійснювати свою підприємницьку діяльність, заробляти кошти та сплачувати аліменти, що одночасно порушує права його дитини, на користь якої він сплачує аліменти.
Іншого офіційного працевлаштування ОСОБА_1 не має, що підтверджується копією трудової книжки, де останнім записом є звільнення за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України від 02 травня 2019 року.
Станом на 19 вересня 2023 року залишок заборгованості становить 77 802.44 грн.
Посилався на те, що суд першої інстанції не встановив, що його хвора дружина та літня мати перебувають на його фінансовому утриманні.
Зазначав, що він не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а навпаки одноособово фінансово допомагає своєму сину в силу своїх можливостей. 
Зауважував на тому, що його основна діяльність потребує щоденного використання транспортного засобу.
Від стягувача ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила залишити скаргу без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, оскільки її постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
У своєму відзиві зазначала, що скаржник додає до апеляційної скарги нові докази та вважає незаконним такий вид обмеження, як заборона управління транспортними засобами, оскільки він перешкоджає йому здійснювати свою підприємницьку діяльність, заробляти гроші та сплачувати аліменти, одночасно порушує права його дитини на користь якої аліменти присуджені.
Однак, скаржник не був позбавлений можливості надати вказаний доказ до суду першої інстанції, адже саме на нього покладається обов`язок довести ті обставини на які він посилається. Посилання скаржника в апеляційній скарзі на нові докази та необхідність їх залучення та дослідження апеляційним судом, не обґрунтована належним чином та не відповідає приписам пункту 6 частини 2 статті 356, частини 3 статті 367 ЦПК України.
Крім того, згідно з доданої до апеляційної скарги виписки з ЄДР, скаржник 15 вересня 2023 року (тобто після постановлення оскаржуваної ухвали 08 вересня 2023 року) вніс відповідні зміни, щодо виду підприємницької діяльності, виключивши попередній запис про роздрібну торгівлю продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами та зазначив новий вид діяльності «Надання послуг перевезення речей».
На її думку навіть не зважаючи на процесуальну невідповідність вказаного доказу, вказані обставини не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом не пов`язане із неможливістю здійснення боржником як трудової так і підприємницької діяльності.
На день слухання справи від державного виконавця відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 22 жовтня 2018 року Жовтневим районним судом Миколаївської області виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 02 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
Постановою державного виконавця від 06 грудня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57860390.
Відповідно до розрахунку заборгованості по несплаті аліментів від 20 квітня 2023 року № 8857 станом на 01 травня 2023 року загальна заборгованість становить 84 709. 98 грн. 
29 червня 2023 року заступником начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Шкляренко С.В. винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами – до погашення заборгованості у повному обсязі.
За даними виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець з 16 грудня 2021 року з видом діяльності «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний) та обслуговування напоями. (а.с. 28-29).
Заявник ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 та до складу його сім`ї входить: дружина ОСОБА_7 та дочка останньої – ОСОБА_8 . 
За інформацією з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10 серпня 2022 року встановлено, що у період часу з 25 березня по 10 серпня 2022 року було вчинено кримінальне правопорушення з приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з приміщення магазину було вчинено крадіжку належного потерпілому ОСОБА_1 майна. Орган досудового розслідування – відділення поліції № 4 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.
За довідкою Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міськради від 06 липня 2023 року ОСОБА_1 з 01 березня 2023 року по 29 лютого 2024 року призначено компенсацію як особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі за ОСОБА_5 , 1941 року народження, яка відповідно до медичної довідки від 17 березня 2023 року потребує догляду вдома та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
15 вересня 2022 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_7 , яка відповідно наданих заявником медичних документів має певні захворювання.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частинами 1 та 2 статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно зі статтею першою Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини  і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно зі статтею 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень  у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (стаття 451 ЦПК України).
Згідно із частиною 1 статті 71 Закону № 1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом.
06 лютого 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, у тому числі й до Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.
Відповідно до пунктів 1-4 частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
За правилами Закону № 1404-VIII  розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилось, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.
Згідно з частиною 4 статті 11 Закону № 1404-VIII  строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини 9, частини 14 статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Частиною 10 статті 71 Закону № 1404-VIII  визначений перелік обмежень у застосуванні тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами, зокрема таке обмеження не може бути застосовано в разі: 1) воно позбавляє боржника основного законного джерела засобів до існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.
Аналіз норм матеріального права, якими керувався державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови, дає підстави для висновку про те, що достатньою підставою для застосування тимчасових обмежень є встановлення факту наявності заборгованості за певний період, передбачений законом, та в певному розмірі.
У постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 639/1140/18-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі №635/11120/13-ц, від 09 лютого 2021 року у справі № 553/1952/13-ц, від 31 березня 2021 року у справі № 644/5974/18 вказано, що підставами для винесення постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону №1404-VIII, є саме наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
Постановою заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкляренко С. В. від 29 червня 2023 року у ВП № 57960390 встановлено тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно із судовим наказом № 2-н/477/159/18, виданим 22 листопада 2018 року.
Приймаючи вказану постанову, державним виконавцем було встановлено, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у         ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої за період з 01 грудня 2019 – по 29 червня 2023 роки становить суму 90 493.44 грн, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.
Станом на 19 вересня 2023 року сума заборгованості складає 77 802.44 грн.
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1   є фізичною особою-підприємцем,  що здійснює діяльність за наступними КВЕД (види діяльності): 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 56.30 Обслуговування напоями, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань
Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами позбавляє останнього та членів його сім`ї основного законного джерела засобів для існування, оскільки основним видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний) та обслуговування напоями, «що в реаліях сьогодення передбачає їх закупівлю, перевезення та реалізацію фізичною особою-підприємцем з використанням, у тому числі власного транспортного засобу» (постанова Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 754/6306/19). За такого оскаржувана постанова заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкляренко С.В. підлягає скасуванню як така, що прийнята в порушення пункту 1 частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи апеляційної скарги про те, що згідно з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП ОСОБА_1 змінив КВЕД своєї діяльності на код КВЕД 49.42 «Надання послуг перевезення речей (переїзду)» вже після ухвалення оскаржуваної ухвали не можуть бути взяті судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки зазначені обставини не були досліджені судом першої інстанції та цим обставинам правова оцінка в оскаржуваному судовому рішенні не надавалась. 
На підставі викладеного,  колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді скарги порушені норми матеріального та процесуального права щодо встановлення обставин справи та надання їм належної правової оцінки, зокрема, не застосуванні норми матеріального права, що підлягали  застосуванню у справі, що переглядається, а тому на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 КПК України ухвала  підлягає скасуванню з  ухваленням  нового судового рішення  про  задоволення скарги. 
Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до вимог статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи.
Законом України «Про судовий збір» ставка судового збору при зверненні до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця не визначена. За такого Васильченком С.О. при зверненні до суду зі скаргою, судовий збір не сплачувався.
При зверненні до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 вересня 2023 року   ОСОБА_1   було сплачено судовий збір у розмірі 536.80 грн, які підлягають стягненню з  Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги.
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 08 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Скаргу ОСОБА_1 на постанову заступника начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкляренко Світлани Валеріївни задовольнити частково.
Скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом від 29 червня 2023 року, винесену заступником начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шкляренко Світланою Валеріївною, в межах виконавчого провадження № 57860390.
Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 536 грн 80 коп. судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 01 листопада 2023 року.