ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 листопада 2023 року
м. Київ
Справа № 682/2119/21
Провадження № 51-2824км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                       ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                                      ОСОБА_4 , 
прокурора                                                                            ОСОБА_5 ,
захисника (відеоконференція)                                      ОСОБА_6 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника                 ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2022 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                           № 12020240210000422, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Бронники Шепетівського району Хмельницької області, жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 вересня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст.286 КК України до покарання у виді  2 років виправних робіт з відрахуванням в дохід держави 20% заробітку, а також з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 99 921,67 грн та витрати на правову допомогу в сумі 2 498,04 грн.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за те, що вона                        27 липня 2020 року о 12.30 год., перебуваючи за кермом автомобіля марки «Mercedes-Benz» моделі «С 220», який знаходився в нерухомому стані поряд з правим краєм проїжджої частини по вулиці Антона Сокола в м. Славута Хмельницької області поблизу будинку № 3 у напрямку магазину «Рута», в порушення вимог п.п.1.5, 1.7, 2.3 (б), 15.13 Правил дорожнього руху України проявила неуважність; не переконавшись, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, діючи недбало, відчинила водійські двері вказаного автомобіля, внаслідок чого допустила удар зовнішньою частиною водійських дверей у ділянку правої гомілки ОСОБА_8 , яка в цей час рухалася в попутному напрямку на велосипеді марки «Ардіс» та виконувала об`їзд вказаного автомобіля з лівого боку. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла  ОСОБА_8 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях             ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. При цьому просить цивільний позов залишити без розгляду.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що дії ОСОБА_7 не утворюють складу кримінального правопорушення, передбаченого диспозицією ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки обстановка вчинення цього правопорушення характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають під час пересування транспортного засобу, а знаходження особи за кермом транспортного засобу, який перебуває у нерухомому стані, не утворює складу цього кримінального правопорушення.
Вказує, що ОСОБА_7 не є особою, яка керувала транспортним засобом, оскільки саме перебування особи на місці водія не доводить факт керування транспортним засобом. 
Вважає, що, оскільки ОСОБА_7 не керувала транспортним засобом, її автомобіль стояв із вимкненим двигуном, а саме був припаркований біля краю дороги і не рухався, дії його підзахисної не можуть бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України. 
Також зазначає, що місцевий суд безпідставно призначив ОСОБА_7 покарання у виді виправних робіт, оскільки на момент постановлення вироку вона не була працевлаштована. Суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином цих доводів сторони захисту, тому дійшов помилкового висновку про залишення вироку щодо ОСОБА_7 без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Захисник підтримав подану ним касаційну скаргу.
Прокурор частково підтримала доводи касаційної скарги щодо аспектів визначеного судом виду покарання засудженій.
Інші учасники судового провадження були повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про відкладення судового засідання не надходило. 
Мотиви Суду
За змістом статей 433, 438 КПК України, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.
Зокрема, мотивуючи свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого правопорушення, суд послався у вироку: на показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що причиною падіння потерпілої було отримання удару в праву гомілку внаслідок відкриття водійських дверей автомобіля обвинуваченою ОСОБА_7 ; на висновки судово-медичних експертиз про наявність у потерпілої тілесних ушкоджень як з правої, так і з лівої сторони тіла, що виключається при падінні з велосипеда з власної необережності без контакту з іншим об`єктом; на протокол огляду місця події від 17.06.2021 з план-схемою та фото-таблицею до нього, згідно з яким ділянка дороги по вул. Сокола в                     м. Славута Шепетівського району поряд з магазином «Сонячний» та будинком № 3 має покриття у вигляді бетонних плит з прокладеними асфальтом місцями, при цьому вибоїн та ям немає.
Окрім того, в судовому засіданні безпосередньо було досліджено висновок експерта судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/123-21/6270-ІТ від 12.08.2021, згідно з яким в заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Mersedes-Benz С220»  ОСОБА_7 повинна була діяти відповідно до вимог п.15.13 Правил дорожнього руху України, а велосипедист ОСОБА_8 повинна була діяти відповідно до вимог пп.6.7, 12.3, 13.3 Правил дорожнього руху України. 
З технічної точки зору причиною виникнення ДТП могли бути дії водія автомобіля «Mersedes-Benz С220» ОСОБА_7 , які були виражені у відкритті дверей транспортного засобу за таких обставин, при яких велосипедист ОСОБА_8 була позбавлена можливості запобігти контактуванню із дверима вказаного автомобіля.
На підставі досліджених доказів судом першої інстанції було обґрунтовано встановлено, що потерпіла ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження саме від контакту її ноги, коли вона їхала на велосипеді, з дверима автомобіля, відчиненими ОСОБА_7 з порушенням п. 15.13 Правил дорожнього руху, чим були спричинені потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Колегія суддів погоджується із висновками суддів щодо кваліфікації дій ОСОБА_7   за ч. 1 ст. 286 КК України незалежно від того, що вона перебувала за кермом транспортного засобу, який перебував у нерухомому стані, оскільки родовим об`єктом кримінальних правопорушень, передбачених розділом ХІ Особливої частини КК України, а також основним безпосереднім об`єктом складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, є не лише безпека руху (безпека дорожнього руху), а й безпека експлуатації транспорту. 
Це означає, що відповідне кримінальне правопорушення може бути вчинено не лише в процесі переміщення, руху певного транспорту, а й під час використання транспортного засобу відповідно до технічних вимог.
Тому дії особи, яка проявила неуважність, не переконалася, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, відчинила водійські двері автомобіля, внаслідок чого допустила удар зовнішньою частиною водійських дверей у відповідну ділянку тіла іншого учасника дорожнього руху (наприклад, велосипедиста), підлягають кваліфікації за відповідною частиноюстатті 286 КК України.
Окрім того, визначення терміну «водій», яке міститься у п. v) ч. 1 ст. 1 Конвенції про дорожній рух, ратифікований із застереженням Україною 25.04.1975, відповідає визначенню, наявному у нормах законодавства України, зокрема у п. 1.10 Правил дорожнього руху, й жодним чином не вказує на те, що суб`єктом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, може бути виключно особа, яка керує транспортним засобом, що перебуває в русі. 
Відповідно до змісту п. 15.13 ПДР України, забороняється відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими та виходити з транспортного засобу, якщо це загрожує безпеці та створює перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.
Судами встановлено, що  ОСОБА_7 , приїхавши на автомобілі марки «Mercedes-Benz» моделі «С 220», зупинившись поряд з правим краєм проїжджої частини по вулиці Антона Сокола в м. Славута Хмельницької області поблизу будинку № 3 у напрямку магазину «Рута», при відкритті дверцят вказаного автомобіля не переконалася, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, допустила удар зовнішньою частиною водійських дверей велосипедиста   ОСОБА_8 у ділянку її правої гомілки, спричинивши  потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження. Отже дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно. 
Разом із цим, за змістом положень ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК України судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
При цьому відповідно положень ст. 57 КК України, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого.
Як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання  відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, однак належним чином не перевірив, чи може бути застосований до ОСОБА_7 такий вид основного покарання як виправні роботи в аспекті положень ст. 57 КК України, зокрема не перевірив, чи мала обвинувачена на час застосування до неї місцевим судом такого виду основного покарання певне місце роботи. 
Враховуючи, що вирішення питання щодо призначення особі виду покарання в цій конкретній ситуації потребує дослідження й надання оцінки колегією суддів касаційного суду окремим фактичним обставинам цього провадження, зокрема даним, які стосуються аспектів наявності чи відсутності певного місця роботи у засудженої на час ухвалення вироку щодо неї місцевим судом, яким їй було призначено основне покарання у виді виправних робіт; при тому, що Верховний Суд у кримінальному провадженні є судом права, а не факту, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу захисника  ОСОБА_6 задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати й призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Керуючись положеннями статей  434, 436-438, 440, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 03 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати й призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                                     є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                 ОСОБА_3