Справа № 127/5524/23
Провадження № 22-ц/801/2208/2023
Категорія: 64
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року	Справа № 127/5524/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),
суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В., 
з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Романюк Л. Ф., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, - 

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про виселення. Зазначала, що є власником садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У вищезазначений будинок заселився відповідач, який не має жодного відношення до неї, є колишнім чоловіком її доньки - ОСОБА_3 , шлюб яких було розірвано у 2021 році. Відповідач має зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_2 . Вона позбавлена можливості користуватися своїм садовим будинком, а відповідач не вносить жодної плати за користування майном, користується комунальними послугами теж без оплати. Посилаючись на ст. 321, 391 ЦК України, Перший Протокол Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, просила суд,  виселити ОСОБА_2 з садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житла.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, у справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву. Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 є членом сім`ї позивачки, помилково послався на постанови Верховного Суду, які є не релевантними до спірних правовідносин, оскільки стосуються застосування норм Житлового кодексу і регулюють правовідносини між членами сім`ї наймача/власника житла, зокрема й колишнього. 
ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу вважає доводи апеляційної скарги безпідставними й надуманими. Зазначає, що розірвання шлюбу з донькою позивачки не є підставою для позбавлення його житла. Посилаючись на норми Житлового кодексу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2023 року вимогам вказаної статті не відповідає. 
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що припинення у ОСОБА_2 статусу члена сім`ї власника житла, у зв`язку із розірванням шлюбу із дочкою ОСОБА_1 , не припиняє його права на користування даним приміщенням та не дає права тещі виселити його з будинку. 
Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником садового будинку з господарськими будівлями та спорудою, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності, витягом з ДРРПНМ. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 жовтня 2021 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . 
Згідно із довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 8473 від 08 лютого 2023 року в реєстрі територіальної громади відсутня інформація що до реєстрації осіб у спірному садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 49).
Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року № 186), зареєстрованої Міністерстві юстиції України 20 грудня 2018 р. за № 1442/32894, садовий будинок - будинок для літнього (сезонного) використання, в якому відсутня житлова площа, а є основна та допоміжна.
Відповідно до положень ст. 3 Житлового кодексу, садовий будинок не входить до житлового фонду. 
Статтею 8-1 Житлового кодексу передбачено, що громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Доказів того, що садовий будиночок був переведений у жилий, матеріали справи не містять.
Таким чином спірний будинок має статус садового, тобто нежитлового тому висновок суду першої інстанції про набуття відповідачем, як членом сім`ї власника, права постійного проживання у цьому будинку є помилковим, і норми ст. 9, 64, 156 ЖК до спірних правовідносин не застосовуються. 
Враховуючи, що ОСОБА_1 , як на підставу своїх порушених прав, послалася на те, що вона є власником садового будинку, а відповідач самовільно, без законних на те підстав, займає це майно, колегія суддів вважає, що між сторонами виник спір щодо права власника на усунення йому перешкод у користуванні належним їй майном, у зв`язку з чим нею і пред`явлено негаторний позов, спрямований на усунення перешкод у користуванні ним. Фактично у справі, що переглядається, позивачка звернулася до суду з позовом, про усунення їй перешкод у здійсненні нею права користування нерухомим майном шляхом виселення з нього.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
У частинах першій, другій статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед таких правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном.
Стаття 391 ЦК України визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).
Спір у цій справі є спором про стверджуване порушення цивільного права та законного інтересу позивача, як власника нежитлового приміщення (садовий будинок) з боку іншої особи, при цьому спірне нежитлове приміщення із володіння і користування позивача не вибувало.
Негаторний позов - це позов власника, який фактично володіє майном, про усунення перешкод у користуванні чи розпорядженні цим майном. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , без законних на те підстав, займає садовий будинок, що належить позивачці. Це нерухоме майно, в силу вимог закону, не може бути являтись постійним місцем проживання ОСОБА_2 , оскільки не є житлом. Більше того, місце проживання ОСОБА_2 зареєстроване по АДРЕСА_3 . 
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що задоволення позову призведе до позбавлення ОСОБА_2 права на житло, є помилковим. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року по справі № 487/10128/14-ц зазначила, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. 
За таких обставин, колегія суддів, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку приходить до висновку про необхідність застосування норм ЦПК України та задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом усунення їй перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном – садовим будинком шляхом виселення з нього ОСОБА_2 . 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову. 
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційним судом ухвалено рішення про задоволення позовних вимог з ОСОБА_5 на користь  ОСОБА_1  слід стягнути 858,88 грн судового збору за подання позовної заяви та 1288,32 грн – за подання апеляційної скарги, всього – 2147,2 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 вересня 2023 року скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. 
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні майном, шляхом виселення ОСОБА_2 з садового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою:   АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в розмірі 2147,2 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 ),
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_5 ).

Головуючий                                                           С. Г. Копаничук 
судді:                                                                     Л. О. Голота 
                                                                          В. В. Оніщук