Номер провадження: 22-ц/813/620/23 
Справа № 520/18175/19
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді- Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,                
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року у складі судді Пучкової І.М.,
в с т а н о в и в:
У серпні 2019 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про звернення стягнення на предмет іпотекив рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 40 000 доларів США за кредитним договором №72-08/П від 22.03.2008 та звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка є власністю ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 16.01.2008, зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» 05.02.2008, номер запису 2587, в книзі 677пр-161, відповідно до витягу №17621440 про реєстрацію права власності на нерухоме майно, шляхом продажу з прилюдних торгів, з початковою ціною продажу предмету іпотеки, визначеною згідно з чинним законодавством, посилаючись на те, що відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року позовну заяву задоволено повністю. Звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором за № 72-08/П від 20.03.2008 у розмірі 40 000 доларів США. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною продажу предмету іпотеки, визначеною згідно з чинним законодавством, квартири АДРЕСА_1 , яка є власністю ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 16.01.2008 року, зареєстрований КП «ОМБТІ та РОН» 05.02.2008 року, номер запису 2587, в книзі 677пр-161, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17621440. Відстрочено виконання судового рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VII. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Акціонерний Банк «Укргазбанк» судовий збір у розмірі 1 921 грн.
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву залишити без задоволення.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не визначив в рахунок якої суми заборгованості він звернув стягнення на квартиру. В позовній заяві не визначено, яку суму повинна повернути ОСОБА_1 банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. У вимозі, що була надана разом з позовом як додаток (а.с.34), визначено, що заборгованість на 04 червня 2019 року складає 29 751,96 доларів США та 220 901,61 грн. Також у вимозі зазначено, що у разі непогашення у встановлений в цій вимозі строк заборгованості перед банком за кредитним договором у повному обсязі, банк ініціюватиме звернення стягнення на предмет іпотеки. В мотивувальній частині рішення суд першої інстанції посилається на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року, у якому зазначено про стягнення заборгованості в розмірі 19 744,62 долара США та 7 849,25 грн. Тому, як зазначає апелянт, не зрозуміло, в якому розмірі з неї намагається стягнути заборгованість банк. Згідно з рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 листопада 2017 року заборгованість є значно нижчою, ніж вартість квартири. Не визначення в рішенні суду першої інстанції розміру заборгованості призведе до стягнення банком з ОСОБА_1 значно більшого розміру заборгованості. Тобто, банк неправильно оформив позовні вимоги, не обґрунтував їх, не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог, що є порушенням процесуального законодавства, що є підставою для скасування судового рішення. Відповідно до правової позиції ВС, що висловлена в постанові від 28 листопада 2018 року у справі №754/4727/16-ц, КЦС в складі ВС зазначив наступне: «... Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. Крім цього, банк вже звертався з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки (справа №1512/12888/2012). Також, апелянт зазначив, що банк звернувся з вимогою до неї 10 червня 2019 року, а з позовом 02 жовтня 2019 року, тобто, строк звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки сплинув. У відзиві на позовну заяву вона зазначала, що позов поданий з порушенням вимог процесуального законодавства, що перешкоджає їй правильно оформити свої доводи і заперечення, оскільки Банк не усунув недоліки, тому ОСОБА_1 просила залишити позов без розгляду. Банк відповіді на відзив не надав, представник Банку у жодне судове засідання не з`явився, жодного судового засідання із участю сторін не відбулося. Тому, вона не мала можливості заявити клопотання про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, оскільки не розуміла позовні вимоги, не знала на підставі яких норм.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив відмовити в її задоволенні.
09.11.2023 від представника апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні.
Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді у суді, суд апеляційної інстанції неодноразово відкладав розгляд справи за клопотанням представника відповідача, враховуючи рівність всіх учасників судового процесу, апеляційний суд вирішив клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи відхилити та розглянути справу без його участі. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 20 березня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 72-08/П, за яким банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на строк до 19.03.2028 року у розмірі 40 000 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 13.3% річних.
У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Шклярук З.М. 20.03.2008 року, за реєстровим № 1158.
Цим договором забезпечені вимоги ПАТ АБ "Укргазбанк", які випливають з кредитного договору N72-08/П від 20.03.2008 року (а також будь-якими додатковими угодами до нього) укладеного між іпотеко держателем та іпотекодавцем, за умови якого іпотекодавець зобов`язаний іпотекодержателю не пізніше 19.03.2028 повернути кредит у розмірі 40 000 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договорами.
Предметом іпотеки є нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцові на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради від 16.01.2008 року, зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» 05.02.2008 року, номер запису 2587 у книзі 677пр-161, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17621440.
Згідно з пунктом 6.1 вказаного договору іпотеки іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку прострочення іпотекодавцем будь-якого чергового платежу на погашення кредиту чи процентів за кредитним договором.
Вбачається, що у зв`язку із невиконанням позичальником ОСОБА_2 умов кредитного договору про повернення кредиту щомісячними платежами та наявністю простроченої заборгованості банк у березні 2016 року звернувся до суду з позовом про дострокове повернення кредитних коштів.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.11.2017 року у справі №499/968/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 20.03.2008 року № 72-08 у розмірі 19 744 доларів США та 7 849, 25 грн., з яких: 18 465,64 дол. США заборгованість по кредиту строкова, 262,33 дол. США поточна заборгованість за процентами, 1016,65 дол. США прострочена заборгованість за процентами, 7849,25 грн. заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 29.11.2018 рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15.11.2017 залишено без змін.
Отже, судове рішення про стягнення з позичальника кредитної заборгованості набрало законної сили, проте боржником не виконано.
10.06.2019 ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до ОСОБА_1 про усунення порушення, а саме: погашення кредитної заборгованості, яка виникла станом на 04.06.2019 та складає 29 751,96 дол. США та 220901,61 грн., в тому числі: 17 666,22 дол. США-заборгованість по кредиту строкова; 799,42 дол. США-заборгованість по кредиту прострочена; 236,22 дол. США-заборгованість по процентах поточна; 11050,10 дол. США-заборгованість по процентах прострочена; 1619,18 грн.-пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 219 282,43 грн.-заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів.
Також було попереджено, що у випадку непогашення заборгованості у повному обсязі банк ініціюватиме звернення стягнення на предмет іпотеки, що був переданий в іпотеку, згідно з договором іпотеки для забезпечення своєчасного та повного виконання умов кредитного договору.
Суд першої інстанції задовольняючи у даній справі позов ПАТ АБ «Укргазбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки виходив з того, що позичальник ОСОБА_2 не виконав своїх зобов`язань перед позикодавцем ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором від 20.03.2008 №72-08, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Оскільки виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором було забезпечено іпотекою майна відповідача ОСОБА_1 , тому вимоги іпотекодержателя - кредитора про виконання вказаних зобов`язань ОСОБА_1 як майновим поручителя (іпотекодавцем), шляхом звернення стягнення на іпотечне майно у судовому порядку є законними та обґрунтованими, тому за рахунок іпотечного майна задоволено вимоги кредитора на загальну суму 40 000 дол. США.
Апеляційний суд не погоджується повністю з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 роз`яснила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З викладеного слідує, що даному випадку при вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно виходити з розміру заборгованості встановленого рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.11.2017 у справі №499/968/16-ц, що набрало законної сили 29.11.2018 та який відповідачем ОСОБА_1 не оспорений, а тому апеляційний суд вважає його доведеним.
Проте, банк в подальшому продовжував нараховувати суми заборгованості за договором кредиту та сума боргу за тілом кредиту залишилася незмінною, а заборгованість за відсотками та пенею збільшилася.
Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає, що саме в межах суми визначеної за рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.11.2017 у справі №499/968/16-ц повинно бути звернуто стягнення на майно відповідача, як іпотекодавця.
Отже, суд першої інстанції вирішуючи спір, в повній мірі не дослідив матеріали справи, у зв`язку з чим невірно визначив розмір заборгованості в рахунок якої підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому в частині визначення суми кредитної заборгованості у рахунок погашення якої звернуто стягнення на майно рішення підлягає зміні.
Враховуючи, що квартира виступає як забезпечення зобов`язань за кредитом, наданим в іноземній валюті, в матеріалах справи відсутні дані, які б підтверджували наявність у відповідача іншого житла, площа квартири не перевищує 140 кв. м, суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для застосування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".
Предметом даного спору є звернення стягнення на предмет іпотеки, вимоги про виселення банком не заявлялися, а тому посилання в апеляційній скарзі на ст. 109 ЖК УРСР, а також норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставними.
Щодо доводів апелянта про застосування до спірних правовідносин на стадії апеляційного перегляду справи строків позовної давності.
Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, N 22083/93, N 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), N 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
У пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 200/11343/14-ц (провадження N 14-59цс18) зроблено висновок, що "створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що відповідач має право заявити про застосування позовної давності під час апеляційного розгляду справи лише за умови, що судом першої інстанції його не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи та у ній ухвалено заочне рішення.
Водночас у даній справі не приймалось заочного рішення, а наявні у справі відзив, письмові пояснення відповідача, а також клопотання про зупинення провадження та неодноразові клопотання про відкладення справи, свідчать про те, що останній був повідомлений належним чином про розгляд справи та не був позбавлений можливості заявити про застосування позовної давності, проте таким правом не скористався. 
За таких обставин відсутні підстави для застосування позовної давності, про яку відповідачем заявлено в апеляційній скарзі.
Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року змінити в частині визначення суми кредитної заборгованості у рахунок погашення якої звернуто стягнення на майно, виклавши мотивувальну та резолютивну частину в редакції цієї постанови.
Звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором за N72-08/П від 20.03.2008 у розмірі 19 744 доларів США та 7 849, 25 грн., з яких: 18 465,64 доларів США строкова заборгованість за кредитом; 262,33 долара США - поточна заборгованість за процентами, 1016,65 доларів США - прострочена заборгованість за процентами, 7849,25 грн.- заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 22.11.2023

Головуючий:
                                               
Судді: