ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 630/346/23                                Головуючий суддя І інстанції Малихін О. О.
Провадження № 22-ц/818/1509/23                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Заява про ухвалення додаткового рішення

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді                                Яцини В.Б.,
суддів колегії:                                        Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання        Волобуєва О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Іванченко Анастасії Валеріївни на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 12 червня 2023 року, по цивільній справі № 630/346/23, за позовом ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
В С Т А Н О В И В :
Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 29 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 23 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. з реєстровим №23701 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості, яка виникла на підставі договору № 211643-КС-001 від 25 квітня 2021 року у розмірі 35046,77 грн.
Стягнуто з ТОВ «Бізнес Позика» судовий бір в розмірі 1073,60 грн на користь держави.
Під час розгляду справи у суді в судовому засіданні 29 травня 2023 року представник позивача ОСОБА_2 звернулась із усною заявою про намір подати наявні у позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 12 червня 2023 року в задоволенні заяви адвоката Іванченко А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат А.Іванченко просить ухвалу від 12.06.2023 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що з наявних документів вбачається, що договір про надання правничої допомоги б/н від 03.04.2023 року, додаткова угода №1 від 03.04.2023 року до договору про надання правничої допомоги б/н від 03.04.2023 року, акт приймання-передавання юридичних послуг (правової допомоги» від 29.05.2023 року погоджені та підписані адвокатом Іванченко А.В. та клієнтом ОСОБА_1 .
Вказує, що додаткова угода №1 від 03.04.2023 року містить технічну неточність (описку) в п.4.1 щодо предмету договору, яку судом першої інстанції було враховано без дослідження інших наданих доказів та прийнято помилкове рішення.
Вважає, що судом було порушено порядок дослідження доказів, не надано їх належної оцінки, не враховано дійсне волевиявлення ОСОБА_1 під час підписання додаткової угоди №1 від 03.04.2023 року що призвело до винесення помилкового судового рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Бізнес Позика» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу залишити без змін.
Вказує, що посилання на наявність описки, є перекручуванням фактів, адже не може вважатися опискою зазначення зовсім іншого тексту, яке не відноситься до надання правничої допомоги саме позивачу.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.
Відповідно до ст.ст.367,368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суд першої інстанції зазначив, що докази, подані представником позивача не дають змоги достеменно встановити розмір гонорару та порядок його обчислення (фіксований розмір, погодинна оплата) який був узгоджений сторонами, та який позивач зобов`язаний буде сплатити за надану саме йому правову допомогу у справі.
Зазначено, що у суду відсутня можливість здійснити перевірку відповідності обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка підлягає оплаті позивачем, на підставі умов договору про надання правничої допомоги від 03 квітня 2023 року, в якому не зазначено розмір гонорару адвоката.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу,
що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3)розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Після ухвалення судового рішення представник позивача подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрати на професійну допомогу у розмірі 15000 грн, з додаванням копії додаткової угоди та акту приймання -передавання.
Тобто протягом передбачених у вказаній нормі ч. 8ст. 141ЦПК України 5-ти днів, представник позивача подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового судового рішення.
При цьому у заяві було вказано, що обсяг наданих адвокатом послуг, виконаних робіт та їх вартість підтверджено належними доказами, а саме: договором про надання правничої (правової) допомоги, актом про надання правової допомоги за договором про надання правничої (правової) допомоги.
У справі дійсно наявна копія додаткової угоди № 1, в якій у пункті 4.1 вартість послуг та назва послуги зазначені інші особи.
Судом першої інстанції всупереч вимог ст. 389 ЦПК України не з`ясовано, що згідно додаткової угоди вона підписана ОСОБА_1 та адвокатом Іванченко А.В., вартість правничих послуг підтверджено актом приймання-передавання .
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за змістом ст. 137 ЦПК України та нижченаведеної касаційної практики - при доведеності факту надання правничої допомоги та вартості цих послуг, відсутність доказів про їх фактичну сплату для їх розподілу за результатами розгляду справи відповідно до частини восьмої статті 141 цього ж Кодексу не мають правового значення.
Так, у п. 1 ч. 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою… визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Тобто законодавець не передбачає можливості для відмови у відшкодуванні фактично наданих витрат на правову допомогу, а тому суд згідно ч.ч. 4-6 ст. 137, ч.ч. 3, 4 ст. 141 ЦПК України у такому разі з`ясовує наявність чи відсутність підстав для зменшення цих витрат.
Саме таку правову позицію було сформовано Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість вирішення питання щодо розподілу витрат. Наявність помилки у пункті 4.1 додаткової угоди не може бути підставою для відмови у їх розподілі при наявності інших належних та достатніх доказів понесених витрат.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки судом першої інстанції додаткове рішення по суті заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу не було ухвалено, тому у суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України відсутні підстави для ухвалення нового судового рішення, в цій частині вимоги апеляційної інстанції є безпідставні і тому не підлягають задоволенню.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала не відповідає вимогам процесуального закону, а отже наявні вищевказані підстави для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Іванченко Анастасії Валеріївни задовольнити.

Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 12 червня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя                                                         В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                І.В. Бурлака.

                                                                               О.Ю. Тичкова.