ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 жовтня 2023 року           справа №200/965/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Блохіна А.А., суддів: Геращенко І.В., Казначеєв Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі № 200/965/23 (суддя в І інстанції Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                           УСТАНОВИВ:

В березні 2023 року позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 від 30.01.2023 року № 057150011855, щодо відмови в призначенні пенсії за Списком № 1 відповідно до п. “а” ст. 13 “ЗУ Про пенсійне забезпечення”; зобов`язання повторно розглянути заяву щодо призначення пенсії відповідно до п. “а” ст. 13 “ЗУ Про пенсійне забезпечення” із зарахуванням його пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи з 07.06.1999 року по 31.12.1999 року, починаючи з 02.12.2022 року (з наступного дня після дня народження).
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 23 січня 2023 року звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно із п. “а” ст.13 ЗУ “ Про пенсійне забезпечення”, проте відповідачем 2 було прийнято рішення від 30.01.2023 року № 057150011855 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю пільгового стажу, оскільки до пільгового стажу не було зараховано період з 07.06.1999 по 31.12.1999 року внаслідок перерви в атестації робочих місць. Зазначив, що надані документи до заяви про призначення пенсії підтверджують роботу у спірний період на посаді, передбаченій Списком 1. Рішення відповідача 2 від 30.01.2023 року № 057150011855, щодо відмови в призначенні пенсії за Списком  1 відповідно до п. “а” ст. 13 ЗУ "Про пенсійне забезпечення” вважає протиправним, просив задовольнити позов.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі № 200/965/23 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 057150011855 від 30.01.2023 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1  від 24.01.2023 року про призначення пенсії відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зарахувавши до пільгового стажу за Списком 1 період роботи з 07.06.1999 по 01.12.1999 року включно. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.   
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що первинно заяву про призначення пенсії розглядалося Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області тому суд першої інстанції необ`єктивно призначив повторно розглянути заяву Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не може розглядати повторно заяви які первинно не було на його розгляді.
Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України є особою, що претендує на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, та відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області  є суб`єктами владних повноважень - органами виконавчої влади, основним завданням яких, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.
Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також     про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).
24 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення/перерахунок пенсії, відповідно до якої просив призначити йому пенсію за віком
Судом встановлено на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.07.1992 року, що ОСОБА_1 працював у Орендному підприємстві Металургійний комбінат “Азовсталь” (в подальшому-ВАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь”) у період з 13.10.1995 по 28.10.2003 року, а саме: - на підставі наказу № 196 від 12.10.1995 року прийнято в рельсобалочний цех заточником сервісної майстерні, 5 розряд; - на підставі наказу № 79 від 06.11.1996 року переведено в конверторний цех розливником сталі 5 розряду; - на підставі наказу № 297 від 20.12.1997 року переведено в конвертерному цеху розливником сталі 6 розряду; - на підставі наказу № 45 від 01.03.2000 року переведено в конвертерному цеху розливником сталі 5 розряду; - на підставі наказу № 136 від 28.10.2003 року звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України.
Крім того, судом встановлено на підставі довідки про підтвердження наявного трудового стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 30.12.2022 року № 03.03.01-2709/к, виданої ПрАТ “МК “Азовсталь”, що ОСОБА_1 працював у період з 06.11.1996 по 28.10.2003 року за посадою розливальника сталі, що передбачено Списком 1 розділ ІІІ підрозділ 2а код КП Позиція 3.2а, підстава Постанова Кабінету Міністрів України 36 від 16.01.2003 року. Додатково зазначено, що відволікань від основної роботи немає. Додаткова інформація: робочі місця атестовано. Накази по комбінату № 118 від 07.06.1994 року, № 366 від 02.12.1999 року, 315 від 28.09.2001 року.
Крім того, в матеріалах справи наявні індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування” (форма ОК-5) стосовно позивача, відповідно до якої період з 01.01.1999 по 31.12.1999 року внесено до відомостей по спеціальному стажу з кодом підстави - ЗП3013А1.
Відповідно до витягу з наказу № 118 від 07.06.1994 року “Про результати атестації  робочих місць в цехах” стосовно ОСОБА_1 за посадою готувачі составів до розливання плавок підтверджено право на пільгове забезпечення Списком 1 розділ ІІІ підрозділ 2а код КП Позиція 1030200а-16719 Постановою Кабінету Міністрів України 10 від 26.01.1991 року та за посадою розливальники сталі підтверджено право на пільгове забезпечення Списком 1 розділ ІІІ підрозділ 2а код КП Позиція 1030200а-17627 Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року.
Крім того, відповідно до витягу з наказу № 366 від 07.06.1994 року “Про результати атестації робочих місць в цехах” стосовно ОСОБА_1 за посадою розливальники сталі підтверджено право на пільгове забезпечення Списком 1 розділ ІІІ підрозділ 2а код КП Позиція 1030200а-17627 Постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року.
30 січня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення 057150011855 про відмову в призначенні пенсії.
Рішення обґрунтоване тим, що згідно підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058) право на пенсію за віком мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. ОСОБА_1 звернувся 24.01.2023 року щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах, надавши наступні документи: трудову книжку, диплом про навчання, довідки про підтвердження пільгового стажу роботи від 30.12.2022 року №№ 03-03-01-2709/К, 2710/К, 2711/К, видані ПрАТ “МК “Азовсталь”, паспорт, код. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 07.06.1999 по 01.12.1999 року, оскільки має місце перерва в атестації робочих місць. Аналіз наданих документів показує, що стаж роботи по Списку 1 становить 09 років 06 місяців 25 днів, якого не достатньо для призначення пенсії. Загальний страховий стаж становить 33 роки 05 місяців 21 день. Управлінням прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку з відсутністю пільгового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку.
Відповідно до розрахунку стажу позивача, наданого відповідачем, до пільгового стажу позивача за Списком 1 не зараховано період роботи з 07.06.1999 по 01.12.1999 року включно. Водночас, період роботи з 02.12.1999 по 28.10.2003 року включно зараховано до пільгового стажу позивача за Списком 1.
Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для відмови у призначенні пенсії через не зарахування періодів роботи до пільгового стажу.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою  статті 19 Конституції України  передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-1V.
Відповідно до положень статті 5 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі- Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим  Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим  Законом  визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Відповідно до вимог пункту 1 частини 2  статті 114 Закону  № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за  списком  1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Суд зазначає, що єдиною підставою для не зарахування позивачу спірного періоду праці з 07.06.1999 по 01.12.1999 року включно в ПрАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь”, як зазначено відповідачем 2 у рішенні від 30.01.2023 року № 057150011855 про відмову в призначенні пенсії слугувало те, що мала місце перерва в атестації робочих місць.
Надаючи оцінку вказаним доводам Пенсійного органу суд зазначає, що відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, наведені у цьому пункті, в тому числі: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків  1 і  2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах”, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005  383 (далі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Відповідно до п. 10 вказаного Порядку, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №  637 затверджено “Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній” (далі - Порядок № 637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку  № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Разом з тим, для підтвердження пільгового стажу лише на підставі трудової книжки існує певна вимога, визначена в абз. 4, 5 п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за  №110, а саме: якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Що стосується документів про підтвердження атестації робочих місць, відповідно до ст. 13 Закону України “Про охорону праці”, пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442, роботодавці зобов`язані проводити атестацію робочих місць за умовами праці.
При цьому законодавець поклав відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, організацій.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку  №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Згідно до положень пунктів 8 та 9 Порядку  №442 відомості  про  результати  атестації    робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з МОЗ. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому, особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку  1 або  2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
У той же час, працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
Аналіз зазначених норм свідчить, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а викладено правовий висновок, відповідно до якого атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту “б” статті 13 Закону № 1788-XII - “за результатами атестації робочих місць” як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі “Щокін проти України” зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу “якості закону”, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Виходячи з викладеного, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком  1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком  1.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у наведеній вище постанові від 19.02.2020 року у справі  520/15025/16-а, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
У спірному випадку, згідно із записами трудової книжки, позивач у період з 07.06.1999 по 01.12.1999 року працював на посаді розливника сталі, що не є спірною обставиною у справі.
Суд критично ставиться до посилань відповідача 2 на неможливість зарахування до пільгового стажу за Списком 1 зазначеного періоду роботи позивача, у зв`язку з перервою в атестації робочих місць, оскільки позивач не може нести відповідальність за несвоєчасне проведення атестації робочих місць.
Окрім того, як вбачається з виписки з індивідуальних відомостей про застраховану особу позивача форми ОК-5, сформованої відповідачем, у період з 01.01.1999 по 31.12.1999 року, позивач має спеціальний стаж за кодом ЗПЗ013А1.
Відповідно до постанов правління Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) № 7-6 від 10.06.2004 “Про затвердження Порядку формування і подачі органам ПФУ відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування”,  №26-1 від 05.11.2009 “Про порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органам ПФУ”, № 22-2 від 08.10.2010 “Про Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” та  №25-2 від 03.12.2013 “Про визнання такою, що втратила чинність, постанови правління ПФУ від 08.10.2010  №22-2”, якими затверджувалися “Довідники кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства”, встановлено код підстав для обліку спецстажу за  ЗП3013А1 та ЗП3014А2 для застрахованих осіб, які є працівниками, що зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці: код ЗПЗ013А1  - працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці,  - за Списком  1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць; чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого  статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці -  жінкам
Таким чином, в системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України наявні відомості, що позивач у спірному періоді працював на підземних роботах з повним робочим днем, - за списками робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Окрім того, позивачем разом із заявою про призначення пенсії було надано довідку про підтвердження наявного трудового стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 30.12.2022 року № 03.03.01-2709/к, видану ПрАТ “МК “Азовсталь”, про те, що ОСОБА_1 працював у період з 06.11.1996 по 28.10.2003 року за посадою розливальника сталі, що передбачено Списком 1.
Таким чином, посада позивача розливника сталі, передбачена Списком  1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року  № 162.
Відтак, пенсійним органом протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком 1 період роботи з 07.06.1999 по 01.12.1999 року включно в Приватному акціонерному товаристві “Металургійний комбінат “Азовсталь”. Належних підстав для такого не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком 1 не зазначено та судовим розглядом не встановлено.
Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в даному випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 від 30.01.2023 року 057150011855 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 та про зобов`язання відповідача 1 зарахувати до пільгового стажу позивача період роботи з 07.06.1999 по 01.12.1999 року включно.
Водночас, суд звертає увагу, що відповідачем зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 02.12.1999 по 31.12.1999 року.
Отже, у задоволенні позовних вимог у цій частині суд відмовив.
Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути заяву про призначення пенсії відповідно до п. “а” ст. 13 “ЗУ Про пенсійне забезпечення” суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини 1 статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі-Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та  Законом України  “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
Пунктом 16 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Пунктом 1 частини 2  статті 114 Закону №1058-IV  визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до п. “а” ч. 1 ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) (в редакції до 01.04.2015 року) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 (36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
З 01.04.2015 року набрав чинності  Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 року 213-VIII, яким також внесені зміні до  Закону України “Про пенсійне забезпечення”. Так,  ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”  викладено в новій редакції, зокрема, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком  1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 45 років - по 31 березня 1970 року включно; 45 років 6 місяців - з 1 квітня 1970 року по 30 вересня 1970 року; 46 років - з 1 жовтня 1970 року по 31 березня 1971 року; 46 років 6 місяців - з 1 квітня 1971 року по 30 вересня 1971 року; 47 років - з 1 жовтня 1971 року по 31 березня 1972 року; 47 років 6 місяців - з 1 квітня 1972 року по 30 вересня 1972 року; 48 років - з 1 жовтня 1972 року по 31 березня 1973 року; 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року; 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року; 49 років 6 місяців - з 1 квітня 1974 року по 30 вересня 1974 року; 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
Конституційний Суд України 23.01.2020 року за результатами розгляду справи № 1-5/2018(746/15) прийняв рішення 1-р/2020 та вирішив таке: - визнати такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), статтю  13, частину другу статті  14, пункти “б”-“г” статті  54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII  зі змінами, внесеними  Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року 213-VIII; - стаття  13, частина друга статті  14, пункти “б”-“г” статті  54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII  зі змінами, внесеними  Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення; - застосуванню підлягають стаття  13, частина друга статті  14, пункти “б”-“г” статті  54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII  в редакції до внесення змін  Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року № 213-VIII  для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком  1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
- чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
- жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Судом встановлено, що єдиною розбіжністю між положеннями пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV та пунктом “а” статті 13 Закону №1788-XII є наявність страхового стажу у чоловіків 25 років та 20 років відповідно.
Судом встановлено з рішення відповідача 2 від 30.01.2023 року № 057150011855, що позивач станом на дату звернення до пенсійного органу досяг 50-річного віку та набув загальний страховий стаж 33 роки 05 місяців 21 день.
Таким чином, положення пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV жодним чином не обмежує прав позивача, а отже, враховуючи положення частини 1 статті 5 та пункту 16 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV суд дійшов висновку про зобов`язання  відповідача 1 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 24.01.2023 року відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед  законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог пункту 4 частини першої  статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до вимог частин першої  статті 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої  статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідно до п. 10 ч. 2  ст. 245 КАС України  при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить  закону  і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
За наслідками судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 057150011855 від 30.01.2023 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.01.2023 року про призначення пенсії відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зарахувавши до пільгового стажу за Списком 1 період роботи з 07.06.1999 по 01.12.1999 року включно.
Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції покладено зобов`язання щодо зарахування до пільгового стажу періодів роботи та повторно розглянути заяву про призначення пенсії  на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, хоча оспорюване (й скасоване рішенням місцевого суду в цій справі) рішення про відмову у призначенні пенсії було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Апеляційний суд зауважує на тому, що будь-які дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.
Виходячи з вищевикладеного, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані виключно до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, як органу, що допустив порушення під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії та прийняття відповідного рішення.   
Приймаючи до уваги наведене, пред`явлення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позбавлено як фактичних, так і юридичних підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду – зміні.
Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України,-

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі № 200/965/23 – задовольнити частково.   
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі № 200/965/23 – змінити.   
В абзаці третьому резолютивної частини рішення слова «Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області» замінити словами «Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області».   
В абзаці п`ятому резолютивної частини рішення слова «Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області» замінити словами «Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області», слова  та цифри «судовий збір у розмірі 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень 44 коп.» замінити словами та цифрами «судовий збір у розмірі  858 (вісімсот п`ятдесят  вісім) гривень 88 коп.»  
Абзац шостий резолютивної частини рішення – виключити.
У іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2023 року у справі № 200/965/23 – залишити без змін.   
Повне судове рішення – 26 жовтня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                                       А.А. Блохін

                                                                                                           І.В. Геращенко

                                                                                                           Е.Г. Казначеєв