Справа № 132/819/16-ц
Провадження № 22-ц/801/1840/2023
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року	Справа № 132/819/16-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С. Г. (суддя - доповідач),
суддів: Голоти Л. О., Денишенко Т. О., 
з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Павленка І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, виділене в натурі іншій особі в рахунок майнового паю. Позов обґрунтовано тим, що у 2001 році Колективне сільськогосподарське підприємство «МИР» (далі - КСП «Мир») реорганізовано у Сільськогосподарський виробничий кооператив «Мир» с. Дружне Калинівського району Вінницької області (далі – СВК МИР) та проведено розпаювання майна. За результатами розпаювання майна членам КСП Дружненська сільська рада видала свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства – майновий сертифікат, а розпайоване майно пайового фонду у розмірі 2 028 617 грн передано в оренду СВК «Мир».
07 липня 2012 року співвласниками майнових паїв КСП «Мир» прийнято рішення про дачу згоду на продаж права на майновий пай і укладення угод купівлі-продажу з кожним власником майнового паю, про що складено протокол загальних зборів співвласників майнових паїв КСП «Мир», реорганізованого у КСП «Мир» с. Дружне від 07 липня 2012 року.
Посилався на те, що він придбав майнові паї членів КСП, на підтвердження чого Дружненською сільською радою йому було видано:
– свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серія ВІ VІІ від 29 листопада 2012 року № 003349 у розмірі 6 525 грн або 0,3216 %;
– свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серія ВІ VІІ від 01 липня 2013 року № 340 у розмірі 168 516 грн або 8,2655 %;
– свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серія ВІ VІІ від 01 лютого 2013 року № 338 у розмірі 1 261 216 грн або 62,0132 %;
– свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серія ВІ VІІ від 24 вересня 2013 року № 34 у розмірі 31 445 грн або 1,5501 %.
Таким чином, він набув право на частку пайового фонду майна КСП «Мир» на загальну суму 1 467 702 грн або 72,1504 %.
24 вересня 2013 року він звернувся до співвласників майнових паїв колишнього КСП із заявою про виділення в натурі належної йому частки пайового фонду майна КСП «Мир».
25 вересня 2013 року проведено загальні збори громадян - співвласників майнових паїв колишнього КСП, рішенням яких йому виділено в натурі його частку пайового фонду із зазначенням переліку, найменування та вартості майна, що передається у його власність.
Відповідно до цього рішення головою загальних зборів співвласників майнових паїв колишнього КСП «Мир» ОСОБА_2 за актом приймання-передачі пайового фонду колишнього КСП «Мир» від 25 вересня 2013 року йому було передано у власність майно, а саме, автомобілі: ЗІЛ-ММЗ 45021, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 1 191 грн; ГАЗ-5201, державний номер НОМЕР_2 , вартістю 1 688 грн; ЗІЛ-ММЗ 554, державний номер НОМЕР_3 , вартістю 5 960 грн; ЗІЛ-ММЗ 554, державний номер НОМЕР_4 , вартістю 7 005 грн; ЗІЛ-ММЗ 554, державний номер НОМЕР_5 , вартістю 10 216 грн; ЗІЛ-ММЗ 554, державний номер НОМЕР_6 , вартістю 10 216 грн; КАМАЗ 55102, державний номер НОМЕР_7 , вартістю 18 166грн; ГАЗ-5319, державний номер НОМЕР_8 , вартістю 6 462грн; ГАЗ-5319, державний номер НОМЕР_9 , вартістю 6 462 грн; ГАЗ-5319, державний номер НОМЕР_10 , вартістю 1 664грн; ГАЗ-САЗ, державний номер НОМЕР_11 , вартістю 5 295 грн, та причепи: ГБК 819, державний номер НОМЕР_12 , вартістю 3 291 грн; ГБК 819, державний номер НОМЕР_13 , вартістю 3 502 грн; ГБК 819, державний номер НОМЕР_14 , вартістю 7 443грн; ГБК 819, державний номер НОМЕР_15 , вартістю 7 443грн; ГБК 819, державний номер НОМЕР_16 , вартістю 2 816грн.
Транспортні засоби знаходилися у його володінні та користуванні, проте залишалися зареєстрованими у відділенні ДАІ за СВК «Мир» – колишнім володільцем – орендарем майна пайового фонду. 
Посилаючись на те, що відділення ДАІ не заперечує щодо прав позивача на транспортні засоби, проте не приймає як підставу до перереєстрації транспортних засобів протоколи зборів співвласників майна та акти приймання-передачі майна, позивач просив визнати за ним право власності на зазначені транспорті засоби, що виділені в натурі в рахунок майнового паю КСП «Мир»,і зареєстровані в органах ДАІ за СВК «Мир».
Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на вищевказані транспортні засоби, виділені йому в натурі в рахунок майнового паю КСП «Мир» с. Дружне Калинівського району Вінницької області, зареєстровані в органах ДАІ за СВК «Мир» с. Дружне Калинівського району Вінницької області. 
Рішення мотивовано тим, що заявлені вимоги є обґрунтованими, а тому наявні підстави для визнання за позивачем права власності на транспортні засоби, виділені в натурі у рахунок його майнових паїв КСП «Мир» с. Дружне та зареєстровані в органах ДАІ за СВК «Мир» с. Дружне.
В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_3 , пославшись на порушення його прав, як співвласника майнових паїв КСП «Мир» с. Дружне та невідповідність рішення нормам матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати, а у справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Зазначив, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема статті 318, 319, 358, 362 ЦК України та Рекомендації щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх КСП, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України № 315 від 20 травня 2008 року; не надав оцінки рішенню загальних зборів співвласників майна колишнього КСП «Мир» с. Дружне, оформленого протоколом № 25-09/13 від 25 вересня 2013 року; не встановив фактичну кількість співвласників майна пайового фонду колишнього КСП «Мир» с. Дружне на день прийняття ними рішення, внаслідок чого не визначився щодо законності права лише семи осіб, у тому числі, позивача і відповідача, приймати рішення про виділення в натурі і передачу позивачу рухомого і нерухомого майна. Рішення щодо виділення в натурі частки зі спільного майна має прийматися на загальних зборах громадян - співвласників одностайно, тобто усіма співвласниками майнових паїв, проте на загальних зборах 25 вересня 2013 року були присутні лише сім співвласників, що не є повним кількісним складом співвласників.
Крім цього, судом першої інстанції не повно встановлені фактичні обставини справи, що підтверджується постановою Вінницького апеляційного суду від 23 січня 2019 року у справі № 132/2483/13-ц, якою задоволено позов ОСОБА_4 і визнано недійсним рішення загальних зборів співвласників майна колишнього КСП «Мир», оформлене протоколом від 25 вересня 2013 року про щодо надання згоди на виділення ОСОБА_1 у натурі майна згідно з переліком на суму 1 467 702 грн.
Суд першої інстанції не перевірив наявність інших співвласників майнових паїв, одним із яких є ОСОБА_3 , який подав апеляційну скаргу та згідно свідоцтва про право власності є власником майнового паю члена КСП «Мир», вартістю 2700 грн. або 0,1331 % майнових паїв колишнього КСП «Мир». Тобто, суд не перевірив факту наявності згоди інших співвласників майнових паїв на передачу позивачу нерухомого і рухомого майна, що свідчить про незаконність судового рішення і порушення прав особи, яка його оскаржила.
Також суд порушив ст. 51 ЦПК України, і не звернув увагу, що позивач зазначив відповідачем без будь-яких правових підстав лише одного співвласника спільної часткової власності – ОСОБА_2 , в той час, як відповідачами у справі повинні бути всі співвласники майнових паїв колишнього КСП «Мир».
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 березня 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності було закрито.
Постановою Верховного Суду від 26 липня 2023 року вказану ухвалу апеляційного суду скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Направляючи справу для продовження розгляду, суд касаційної інстанції вказав, що закриваючи апеляційне провадження у справі апеляційний суд, дійшов передчасних висновків про те, що рішення суду першої інстанції не стосується прав та інтересів ОСОБА_3 , оскільки він є власником майнового паю та співвласником майна колишнього КСП «Мир». Суд апеляційної інстанції не надав оцінки доказам, поданим заявником, зокрема, витягу з Книги реєстрації свідоцтв про право власності на майновий пай, що видаються Калинівською РДА Вінницької області по КСП Дружненської сільської ради, свідоцтву про право власності на майновий пай члена КСП «Мир» с. Дружне, серія НОМЕР_17 , рішенню загальних зборів співвласників майна колишнього КСП «Мир», оформленого протоколом від 25 вересня 2013 року № 25-09/13 та залишив поза увагою, що постановою Вінницького апеляційного суду від 23 січня 2019 року у справі № 132/2483/13 було задоволено позов ОСОБА_4 і визнано недійсним рішення загальних зборів співвласників майна колишнього КСП «Мир», про надання згоди на виділення ОСОБА_1 у натурі майна згідно з переліком на суму 1 467 702 грн, оформлене протоколом від 25 вересня 2013 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, з урахуванням наявних у справі доказів, суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично набув у власність транспортні засоби, однак позбавлений можливості ними розпоряджатись, оскільки відділення ДАІ не приймає протоколи зборів власників майна та акти приймання-передачі майна, в якості підстави для перереєстрації транспортних засобів.
Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне. 
Встановлено, що за результатами розпаювання в КСП «Мир» с. Дружне Калинівського району Вінницької області, реорганізованого в 2001 році у СВК «Мир», членам КСП «Мир» були видані свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП – майнові сертифікати, а розпайоване майно (пайовий фонд у розмірі 2 028 617 грн) передано в оренду СВК «Мир».
07 липня 2012 року співвласниками майнових паїв КСП «Мир» прийнято рішення про згоду на здійснення продажу права на майновий пай і укладення угод купівлі-продажу з кожним власником майнового паю, про що складено протокол загальних зборів співвласників майнових паїв КСП «Мир», реорганізованого
у СВК «Мир» с. Дружне від 07 липня 2012 року.
Позивач зазначає, що у період січня до вересня 2013 року на підставі договорів купівлі-продажу він придбавав права на майнові паї членів КСП, на підтвердження чого Дружненською сільською радою йому видані:
– свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серія ВІ VІІ від 29 листопада 2012 року № 003349 у розмірі 6 525 грн або 0,3216 %;
– свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серія ВІ VІІ від 01 липня 2013 року № 340 у розмірі 168 516 грн або 8,2655 %;
– свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серія ВІ VІІ від 01 лютого 2013 року № 338 у розмірі 1 261 216 грн або 62,0132 %;
– свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серія ВІ VІІ від 24 вересня 2013 року № 34 у розмірі 31 445 грн або 1,5501 %.
Також ОСОБА_1 стверджує, що він 24 вересня 2013 року звернувся до співвласників майнових паїв колишнього КСП із заявою про виділення в натурі його частки пайового фонду майна КСП «Мир», а 25 вересня 2013 року загальні збори співвласників майнових паїв колишнього КСП прийняли рішення щодо виділення йому в натурі його частки пайового фонду із зазначенням переліку, найменування та вартості майна, яке передається у власність позивача.
Відповідно до цього рішення головою загальних зборів співвласників майнових паїв колишнього КСП «Мир» ОСОБА_2 передано йому у власність рухоме і нерухоме майно, що засвідчено актом приймання-передачі пайового фонду колишнього КСП «Мир» від 25 вересня 2013 року.
Згідно з актом приймання-передачі від 25 вересня 2013 року , складеним на підставі рішення зборів ОСОБА_1 передано у власність у складі іншого майна також: автомобілі: ЗІЛ-ММЗ 45021, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 1 191,00 грн; ГАЗ-5201, державний номер НОМЕР_2 , вартістю 1 688 грн; ЗІЛ-ММЗ 554, державний номер НОМЕР_3 , вартістю 5 960 грн; ЗІЛ-ММЗ 554, державний номер НОМЕР_4 , вартістю 7 005 грн; ЗІЛ-ММЗ 554, державний номер НОМЕР_5 , вартістю 10 216 грн; ЗІЛ-ММЗ 554, державний номер НОМЕР_6 , вартістю 10 216 грн; КАМАЗ 55102, державний номер НОМЕР_7 , вартістю 18 166 грн; ГАЗ-5319, державний номер НОМЕР_8 , вартістю 6 462 грн; ГАЗ-5319, державний номер НОМЕР_9 , вартістю 6 462 грн; ГАЗ-5319, державний номер НОМЕР_10 , вартістю 1 664 грн; ГАЗ-САЗ, державний номер НОМЕР_11 , вартістю 5 295 грн; та причепи: ГБК 819, державний номер НОМЕР_12 , вартістю 3 291 грн; ГБК 819, державний номер НОМЕР_13 , вартістю 3 502 грн; ГБК 819, державний номер НОМЕР_14 , вартістю 7 443 грн; ГБК 819, державний номер НОМЕР_15 , вартістю 7 443 грн; ГБК 819, державний номер НОМЕР_16 , вартістю 2 816 грн (а.с. 14-19).
ОСОБА_1 зазначає, що фактично набув у власність транспортні засоби, проте позбавлений можливості ними розпоряджатися, оскільки відділення ДАІ не приймає протоколи зборів співвласників майна та акти приймання-передачі майна як підставу до перереєстрації транспортних засобів.
Відповідно  до  положень  ст. 77-80  ЦПК  України  належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.   Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.   Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.   Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.   Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.   Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.  Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.   Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Разом з тим, суд не врахував, що обставини, на які посилається позивач, не підтверджені належними, допустимими і достатніми доказами. 
Так, на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 надав лише свідоцтва про право власності на майнові паї, протокол загальних зборів співвласників майнових паїв КСП «МИР», реорганізованого в СВК «МИР» с. Дружне від 07 липня 2012 року, яким надано згоду на купівлю-продаж майнових паїв; акт приймання-передачі майна від 25 вересня 2013 року про передачу майна пайового фонду колишнього КСП «МИР» громадянами-співвласниками в особі ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 . Інших доказів законності процедури набуття ним права власності на виділене в натурі майно матеріали справи не містять. Договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 не надав. Отже, позивач не надав доказів, законності набуття у власність транспортних засобів, на які він просить суд визнати право власності. 
Питання щодо виділення в натурі частки в майні  колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано, зокрема, Законом України від 14 лютого 1992  року № 2114-XII "Про колективне сільськогосподарське підприємство", Указом  Президента  України від 29 січня 2001 року № 62 "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки", постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки" і  Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств (далі -Порядок), затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62.  
За змістом ст. ст. 5, 7 - 9 Закону України від   14 лютого 1992 року   № 2114-XII    "Про колективне сільськогосподарське підприємство" (далі -Закон   № 2114-XII)    майно колективного підприємства належить його членам на праві спільної часткової власності і його пайовий фонд майна складається з балансової вартості як основних виробничих та оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінних паперів, акцій, так і грошових коштів; а майновий пай є грошовим еквівалентом трудового внеску кожного працівника в колективне майно, визначеним на дату паювання (та скоригований на день вибуття працівника з господарства). Право розпоряджатися своїм паєм на власний розсуд член КСП набуває лише після припинення членства в підприємстві. До припинення членства, частка майна члена колективного підприємства є частиною майна колективного підприємства, яке у статуті визначає принципи формування спільної власності та права членів щодо неї і через свої органи здійснює право власності (володіння, користування, розпорядження).  
Оскільки законодавством передбачено рівність прав і обов`язків членів колективного сільськогосподарського підприємства щодо спільної виробничо-господарської діяльності та її результатів, а правомочності членів підприємств є похідними від правового статусу, завдань і функцій цих підприємств та правомочностей останніх як юридичних осіб, то і право громадянина вимагати своєї частки (паю) з володіння і користування аграрного підприємства, як і інші правовідносини члена колективного підприємства з КСП щодо передачі -отримання майнового паю, складу цього паю, його юридичного оформлення також повинні грунтуватись на принципі рівності прав і обов`язків зазначених сторін.  
Це означає, що праву члена КСП вимагати видачі майнового паю відповідає право цього підприємства вирішувати питання складу і структури майнового паю, способу і терміну його виділу, при здійсненні яких (прав) повинні враховуватись інтереси обох сторін.  
Спосіб забезпечення цих прав і інтересів члена КСП та підприємства визначений п. 3 ст. 9 Закону   № 2114-XII , згідно з яким у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій за згодою сторін, формі.  
Аналогічний підхід до реалізації права членів КСП на вільний вихід з цих підприємств  із майновими паями з метою створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності, передбачено і в Указі Президента України від 3 грудня  1999 року №    1529/99    "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки".  
Крім того, слід врахувати, що з метою реалізації прав і інтересів КСП та членів цих підприємств у правовідносинах виділення-отримання майнового паю Міністерством сільського господарства і продовольства України та Інститутом аграрної економіки України 1 січня 1996 року розроблені методичні рекомендації про порядок отримання майнового паю  при виході із колективного сільськогосподарського підприємства його членів, які не є нормативно-правовим актом у розумінні Указу Президента України від 3 жовтня 1992 року "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади". Але враховуючи, що в них закладені аналогічні ст. 9 Закону   № 2114-XII    та ст. 1 Указу принципи і підходи щодо порядку і способу виділення майнового паю, вони можуть враховуватись підприємствами при затвердженні власних статутів і положень про паювання та судами при вирішенні спорів в частині, які не суперечать Закону, зокрема в них зазначено, що спосіб одержання майнових паїв пайовиками (натурою, грішми або цінними паперами) обирається в кожному конкретному випадку з урахуванням як побажань пайовика, так і можливостей підприємства.
Згідно з п.п. 8, 9 Порядку розподілу та використання майна  реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм в один із таких способів: об`єднати  свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність та передати його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі, до обслуговуючого кооперативу; об`єднати  свій майновий пай з паями інших співвласників, отримати майно у натурі у спільну часткову власність, укласти договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном та передати його в оренду; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку.
Виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи группам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників.
За змістом п. 10 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих  колективних сільськогосподарських підприємств з метою реалізації права власності громадян на майнові паї комісія: приймає від власників майна заяви на ім`я керівника підприємства-правонаступника (користувача майна) про способи використання належних їм майнових паїв у відповідності до пункту 8 цього Положення; на основі заяв формує групи співвласників, які виявили бажання отримати свої майнові паї у натурі у спільну часткову власність єдиним комплексом, та список осіб, які прийняли рішення отримати майно в індивідуальну власність;  складає список осіб, які з різних причин не прийняли жодного із рішень щодо розпорядження належними їм майновими паями (далі - невитребувані паї); для визначення розмірів майнових паїв членів реорганізованого підприємства та належного оформлення реалізації їх прав, за кожною із таких груп обчислює загальну вартість майнових паїв та загальний відсоток паїв осіб у пайовому фонді реорганізованого підприємства, які виявили бажання отримати паї в індивідуальну власність; визначає, виходячи із уточненої величини пайового фонду реорганізованого підприємства та відповідно до структури пайового фонду, вартість майна за групами, відображеними в структурі пайового фонду; готує для розгляду на загальних зборах переліки майна для виділення у натурі окремо для кожної з груп співвласників, які виявили бажання отримати свої майнові паї у натурі у спільну часткову власність єдиним комплексом; для виділення майнових паїв особам, які виявили бажання отримати свої паї в індивідуальну власність, та для виділення невитребуваних паїв особам, які з різних причин не прийняли жодного з рішень щодо розпорядження належними їм майновими паями.
Спірні питання щодо розподілу майна між співвласниками вирішуються в судовому порядку.
Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та яка, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Разом з тим, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи в якості співвідповідача, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті, є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив визнати за ним право власності на транспортні засоби, виділені в натурі в якості його частки пайового фонду майна КСП «Мир».
При цьому, ОСОБА_3 також має майнові права на пайовий фонд майна КСП «Мир», з якого ОСОБА_1 виділялись транспортні засоби (а.с. 39). 
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що за таких обставин належними відповідачами за даним позовом є спілка співвласників майнових паїв, а у випадку її відсутності - всі співвласники , а не фізична особа ОСОБА_2 - голова спілки, оскільки відповідне рішення про передачу у власність (виділення майна) є результатом волевиявлення не окремого учасника, а зборів співвласників.
Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, станом на час апеляційного розгляду цієї справи, постановою Вінницького апеляційного суду від 23 січня 2019 у справі № 132/2483/16-ц за позовом ОСОБА_3 визнано недійсним рішення загальних зборів співвласників майна колишнього КСП «Мир» від 25 вересня 2013 року, щодо надання згоди на виділення ОСОБА_1 в натурі майна згідно переліку на суму 1467702,00 гривні.
Відтак, враховуючи скасування рішення про виділення позивачу в натурі мана колишнього КСП «Мир», а також пред`явлення позову до неналежного кола відповідачів, вирішити спір відносно одного із співвласників майна, з урахуванням принципу спільного розпорядження майном, що перебуває у спільній частковій власності, неможливо, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Крім цього, у відповідності до пунктів 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів з затверджених постановою кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 із послідуючими змінами - власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасно її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).
Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджуються повноваженнями представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкцій транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Отже, позовна вимога про визнання права власності на транспортні засоби зареєстровані в установленому порядку за КСП «Мир» не може бути задоволена, оскільки суди не вправі втручатися в діяльність державних органів при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень.
Разом з тим, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги помилково обмежився лише визнанням відповідачем визнав позовних вимог, не надаючи мотивованої оцінки належності відповідача у справі та змісту і обсягу позовних вимог. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову. 
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційним судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову з позивача на користь ОСОБА_3 слід стягнути 1482,30 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 536,8 грн. судового збору за подання касаційної скарги. 
Керуючись ст. ст. 375, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, 
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 задовольнити.
Рішення Калинівського районного суду  Вінницької області від 06  квітня  2016 року скасувати.
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2018,4 грн судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий                                                   С. Г. Копаничук 

судді:                                                         Л. О. Голота 

                                                                    Т. О. Денишенко