КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 761/338/22                                        Головуючий у суді першої інстанції - Притула Н.Г.
Номер провадження № 22-ц/824/4255/2023                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2023 року                                                                                        м. Київ
Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач),          Кашперської Т.Ц.,          Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -
ВСТАНОВИВ:
У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, відповідно до якого просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) і до досягнення дітьми повноліття.
Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_2 вказує, що після припинення спільного проживання вона не проживає разом з відповідачем. В позовній заяві зазначено, що після розірвання шлюбу із відповідачем діти залишились фактично проживати, і проживають на даний час, разом із нею  - ОСОБА_2 .
Як зазначає позивач, відповідач не надає кошти на утримання дітей, а тому для захисту прав дітей та належного їх матеріального забезпечення позивач звернулась до суду з цим позовом.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини доходів ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.
В позові ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , 2011 року народження відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд першої інстанції, при встановленні місця проживання ОСОБА_5 , належним чином не мотивував своє рішення про причини прийняття до уваги листа Служби у справах дітей та сім`ї, відповідно до якого спільне проживання дитини з матір`ю, ґрунтується виключно на поясненнях матері. Крім того, судом не було взято до уваги факт того, що між сторонами по справі існує окремо спір щодо встановлення місця проживання дітей, а саме справа №761/14055/22. Апелянт вважає, що ОСОБА_2 не довела факт того, що донька проживає разом із нею.
Крім того, апелянт вважає, що судом було порушено процедуру допиту свідків, зокрема, не було вжито заходів, щоб свідки не спілкувались одне з одним, а  ОСОБА_2 , яку суд допитав 28 листопада 2022 року, була присутня в залі засідання при допиті інших свідків 30 вересня 2022 року.
Доводами апеляційної скарги також є те, що посилання ОСОБА_2 на те, що діти перебувають на її утриманні спростовується судовим наказом від 30 червня 2022 року у справі №761/8893/22, який вступив в законну силу й відповідно до якого з позивачки по справі стягуються аліменти на утримання їх спільних дітей. ОСОБА_1 вважає, що у справі №761/8893/22 він належним чином довів своє право на отримання аліментів, надавши суду докази того, що діти проживають разом із ним.
Також апелянт просить врахувати його заперечення на ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 07 вересня 2022 року та від 28 листопада 2022 року, якими було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні його клопотань про закриття провадження у справі. 
Одне із вказаних клопотань було аргументовано тим, що ОСОБА_2 зловживає своїми процесуальними правами, подаючи декілька позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом позову, а друге клопотання було мотивовано тим, що 30 червня 2022 року у справі №761/8893/22 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, який набрав законної сили.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю. Судові витрати покласти на позивача по справі.
19 травня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - Топчія П.І. , відповідно до якого зазначено, що висновку суду першої інстанції відповідають обставинам справи, а тому відсутні правові підстави для задоволення поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 .
У відзиві зазначено, що після розірвання шлюбу з відповідачем вихованням та утримуванням дітей займалась лише позивачка по справі, оскільки відповідач по справі станом на перший квартал 2022 року доходів не отримував. Вказано, що після подачі ОСОБА_2 даної позовної заяви про стягнення аліментів відповідач по справі та його представник ОСОБА_7 стали вчиняти дії, спрямовані на самочинну зміну місця проживання малолітніх дітей. 
Також представник позивачки вказує, що з 11 лютого 2022 року ОСОБА_1 умовив сина ОСОБА_8 пожити у нього деякий час за адресою: АДРЕСА_1 , змінив його номер телефону, а з початком війни росії проти України відправив сина разом із своєю теперішньою дружиною за межі України в Німеччину, що тривалий час приховував від ОСОБА_2 .
У відзиві також наголошено, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2022 року у справі №761/8893/22 судовий наказ від 30 червня 2022 року про стягнення аліментів на утримання дітей було визнано таким, що не підлягає виконанню.
Представник Топчій П.І. також звертає увагу, що відповідач по справі використовує інформацію щодо місця реєстрації дітей як інструмент маніпуляції та обману для доведення неправдивих тверджень щодо місця проживання дітей з батьком. Вказано також, що під час розгляду справи №761/14055/22 щодо визначення місця проживання дітей, ОСОБА_1 вимушено повідомив суд про те, що син ОСОБА_8 перебуває в Німеччині та надав відповідні копії реєстраційних документів. 
Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_2 - Топчій П.І. просить апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2010 року й рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року вказаний шлюб було розірвано, що вбачається із наданої копії свідоцтва про шлюб та копії рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року (а.с.4,7, т.1)
Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5-6, т.1).
Позивачем по справі ОСОБА_2 було надано Акт про фактичне проживання особи без реєстрації від 05 січня 2022 року, відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8, т.1).
Крім того, відповідно до наданого листа Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 24 червня 2022 року №109.109/Д-560 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.59, т.1).
В матеріалах справи також міститься лист Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 02 вересня 2022 року №40-837, адресований Шевченківському районному суду міста Києва по даній справі №761/338/22, відповідно до якого зазначено, що 17 червня 2022 року до центру надання адміністративних послуг надійшла заява від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 про видачу розпорядження про визначення місця проживання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком.
Вказано, що 07 липня 2022 року від ОСОБА_2 до служби надійшла заява про обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Надалі в листі зазначено, що 21 липня 2022 року було обстежено умови проживання за вказаною в заяві адресою та складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання. Зі слів ОСОБА_2 встановлено, що діти проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що і зазначено в акті. Окрім дорослих членів родини на момент обстеження вдома перебувала тільки малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із чим ОСОБА_2 було запрошено до Служби для надання пояснень щодо встановлення фактичного місця проживання/перебування малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також у листі зазначено, що 22 липня 2022 року та 08 серпня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до Служби із заявою та додатковими поясненнями, якими повідомила, що батько дітей, ОСОБА_1 , самовільно змінив місце проживання сина ОСОБА_3 , та обірвав будь-який зв`язок із матір`ю.
26 липня 2022 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 надали до Служби друковане пояснення, яким повідомили, що ОСОБА_9 має наступне зареєстроване місце тимчасового перебування:         АДРЕСА_3 .
Враховуючи викладене та надану до Служби інформацію було встановлено, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . А малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зареєстроване місце тимчасового перебування:        АДРЕСА_3 , що нічим не підтверджено (а.с.92-93, т.1).
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю, проте малолітній ОСОБА_3 перебуває за межами України й відповідач не надав до суду інформації щодо місця проживання сина. Водночас, районний суд вказав, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_3 перебуває на утриманні батьків. Оскільки суду не було надано доказів на утриманні кого з батьків перебуває ОСОБА_3 ,й враховуючи, що зі слів сторін останній на даний час проживає за межами України, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з частині стягнення з відповідача аліментів на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 . 
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Частиною 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та/або  про сплату аліментів між сторонами не укладалися.
Матеріалами справи підтверджено, що у позивача та відповідача у справі є двоє спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Подаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано той факт, що судовим наказом від 30 червня 2022 року у справі №761/8893/22, який вступив в законну силу й відповідно до якого з позивачки по справі стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 утримання їх спільних дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що виключає можливість задоволення позовних вимог у даній справі.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд керується наступним.
Відповідно до положень статті 160 ЦПК України  судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Згідно статті 167 ЦПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.
За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.
Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.
Так, 30 червня 2022 року Шевченківським районним судом міста Києва було видано судовий наказ у справі №761/8893/22, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.102, т.1).
Також апеляційний суд встановив, що відповідно до відомостей з ЄДРСР вбачається, що ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2022 року заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню судовий наказ № 761/8893/22 від 30 червня 2022 року, виданий Шевченківським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .В решті вимог заяви відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року у справі №761/8893/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 18 листопада 2022 року в частині задоволених вимог скасовано та прийнято постанову. У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу відмовлено. 
У вказаній постанові апеляційного суду від 19 квітня 2023 року зазначено, що ОСОБА_2 аргументувала заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, наявністю на момент видачі наказу спору щодо стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей  та фактичним проживанням дітей з нею, а, отже, посилалася на істотні для справи обставини, які існували на момент видачі судового наказу, не були відомі суду, оскільки заявник не була присутня під час розгляду та не мала можливості повідомити  суд про них, надавши відповідні докази. Отже, фактично заявляючи вимогу про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_2 посилалася на обставини, які у разі їх доведення можуть бути нововиявленими обставинами.
Також з відомостей з ЄДРСР вбачається, що у справі №761/8893/22 ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 02 листопада 2023 року було задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 30 червня 2022 року, виданого у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей. Скасовано судовий наказ №761/8893/22 від 30 червня 2022 року, виданий Шевченківським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2022 року і до досягнення найстаршою дитиною, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.
Апеляційний суд також враховує, що позивачка по справі ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції із даним позовом до ОСОБА_1 10 січня 2022 року, а ОСОБА_1 отримав судовий наказ 30 червня 2022 року, що свідчить про те, що звертаючись до суду першої інстанції із заявою про видачу судового наказу, відповідач по справі не повідомив районний суд про те, що між ним та ОСОБА_2 існує спір щодо сплати аліментів на утримання дітей, а також те, що він є відповідачем у такій справі.
Крім того, апеляційний суд також встановив те, що між позивачем та відповідачем також існує спір щодо визначення місця проживання їх спільних дітей. Так, у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває справа №761/14055/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_7 про визначення (залишення) місця проживання малолітніх дітей з батьком.
У вказаній справі №761/14055/22 судом першої інстанції станом на момент ухвалення оскаржуваного рішення та станом на апеляційний розгляд даної справи остаточне рішення щодо вирішення спору прийнято не було. 
Разом з тим, з відомостей з ЄДРСР вбачається, що у вказаній справі №761/14055/22 ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову, зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та побаченнях з донькою - ОСОБА_4 .
Крім того, у вказаній справі №761/14055/22 було прийнято постанову Київським апеляційним судом від 05 липня 2023 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 січня 2023 року скасовано та прийнято нову постанову. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_7 про визначення (залишення) місця проживання малолітніх дітей з батьком, залишено без задоволення.
У вказаній постанові апеляційного суду від 05 липня 2023 року у справі  №761/14055/22 зазначено, що доказів недопущення особистого спілкування ОСОБА_1 з дитиною за місцем її проживання або в навчальному закладі з боку відповідача позивачем за зустрічним позовом надано не було. Висновки суду про створення перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з дочкою з боку ОСОБА_2 є помилковими, не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на доказах, наявних в матеріалах справи, внаслідок неповного та неправильного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та неналежної оцінки наданих доказів. Також апеляційний суд вказав, що ОСОБА_1 достеменно відомо фактичне місце проживання ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_4 , навчальний заклад, в якому навчається дитина, номер засобу зв`язку ОСОБА_2 , а також підтверджується, що ОСОБА_1 приїжджав за місцем їх проживання по АДРЕСА_2 .
Враховуючи вищенаведене, а також враховуючи наданий позивачем Акт про фактичне проживання особи без реєстрації від 05 січня 2022 року, а також лист Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 02 вересня 2022 року №40-837, адресований Шевченківському районному суду міста Києва по даній справі №761/338/22, яким Служба встановила факт проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з позивачкою ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з матір`ю - ОСОБА_2 , а не з батьком, що є правовою підставою для стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання їх спільної доньки.
Також апеляційний суд вважає, що з наданих сторонами по справі пояснень та документів вбачається те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з початку повномасштабного вторгнення росії на територію України перебуває за кордоном, а саме в Німеччині.
Позивач по справі ОСОБА_2 рішення районного суду в частині відмови у стягненні аліментів на сина не оскаржувала. 
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).
Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачем по справі не було надано належних та допустимих доказів на спростування факту проживання їх з позивачем спільної доньки з матір`ю ОСОБА_2 .
Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на момент реєстрації дітей) реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.
Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в чинній редакції) місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.
Посилання апелянта на те, що офіційним місцем реєстрації дітей є адреса його місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 , на свідчить про фактичне проживання дітей за вказаною адресою, а свідчить лише про факт фіксації місця реєстрації дітей за певною адресою.
З огляду на вищевикладені встановлені обставини, апеляційним судом також відхиляються як необґрунтовані заперечення ОСОБА_1 щодо ухвал районного суду від 07 вересня 2022 року та від 28 листопада 2022 року, якими було відмовлено у закритті провадження у справі.
Крім того, суд звертає увагу, що згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
А також слід враховувати, що згідно ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Враховуючи зазначені положення закону відповідач по справі не позбавлений можливості у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, або у зв`язку зі зміною обставин, що впливають на визначений розмір аліментів, подати заяву про зменшення розміру аліментів, присуджених рішенням суду.
ОСОБА_2 , разом із наданими поясненнями по справі, які надійшли на адресу апеляційного суду 22 листопада 2023 року, просила постановити окрему ухвалу стосовно відповідача по справі ОСОБА_1 у відповідності по статті 262 ЦПК України щодо зловживання процесуальними правами у справі та порушення процесуальних обов`язків.
Так, ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_1 при розгляді справи №761/12785/22 про видачу обмежувального припису стосовно чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_10 подавав ряд надуманих та безпідставних заяв, клопотань, скарг. Крім того, також відповідача подавав заяву від 31 березня 2023 року про ухвалення додаткового рішення у справі про встановлення факту перешкоджання у спілкуванні батька з дитиною. ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_1 оскаржував судові рішення у справах, де вони є сторонам по ним й які стосуються питання їх спільних дітей, просив постановити окремі ухвали стосовно її представника та заінтересованих осіб. ОСОБА_2 вказані дії відповідача розцінює як зловживання процесуальними правами й просить апеляційний суд постановити окрему ухвалу.
Відповідно до положень статті 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.
В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.
Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню.
Окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції.
Дослідивши наведені позивачем ОСОБА_2 доводи щодо постановлення окремої ухвали стосовно відповідача по справі ОСОБА_1 , апеляційний суд доходить висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання, оскільки доводи, на які посилається апелянт, стосуються права відповідача на оскарження судових рішень як по даній справі, так і по інших судових справах, де він є стороною.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
У наданих письмових поясненнях ОСОБА_2 також просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати на адвоката у розмірі 4 500 грн.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Заперечень щодо не співмірності зазначених витрат складності справи чи обсягу виконаної роботи відповідач не подавав.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає підстав до зменшення заявлених витрат, з огляду на відсутність заперечень відповідача в частині їх співмірності із складністю справи.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_2 в апеляційному суді представляв Топчій П.І. на підставі ордеру серії АА №1219974 від 19 липня 2022 року (а.с.214, т.2).
Також представником ОСОБА_2 - Топчієм П.І. було подано заяву про розподіл судових витрат, до якої було додано копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 19 липня 2022 року, укладений між адвокатом Топчієм П.І. та ОСОБА_2 (а.с.95-96, т.3).
Відповідно до положень п.9.2. вказаного договору сторону узгодили, що за здійснення представництва та захист інтересів клієнта, надання інших видів правової (правничої) допомоги клієнт виплачує адвокату гонорар у розмірі та порядку за погодженням сторін. При встановлені розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Право адвоката на отримання гонорару не залежить від результату виконання доручення. 
Представник позивача також надав Детальний опис робіт (наданих послуг) від21 листопада 2023 року, відповідно до якого адвокатом були надані наступні послуги: надання консультацій по справі №761/338/22 - 1 год. 500 грн; складання та подання відзиву на апеляційну скаргу - 3 год. 1500 грн; надання консультацій щодо правових підстав для складання та подання письмових пояснень - 1 год. 500 грн; складання та подання письмових пояснень - 4 год. 2 000 грн (а.с.90-91, т.3).
Крім того, представником позивача було також надано Акт підтвердження факту надання правничої допомоги (виконання робіт, надання послуг) від 21 листопада 2023 року, підписаний як представником Топчієм П.І. , так і позивачем ОСОБА_2 , відповідно до якого представником було надано послуги на суму в 4 500 грн. (а.с.92-93, т.3).
Згідно рахунку-фактури №01/2111/2023 від 21 листопада 2023 року вартість правової допомоги для ОСОБА_2 становить 4 500 грн (а.с.94, т.3).
Також представником Топчієм П.І. було надано Додаток №1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 19 липня 2022 року про визначення розміру гонорару, порядку його обчислення та виплати від 19 липня 2022 року, а також було надано Додаткову угоду №2 від 01 червня 2023 року до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 19 липня 2022 року (а.с.97-99, т.3).
Будь-яких заперечень щодо заявленого розміру судових витрат від відповідача на адресу апеляційного суду не надходило.
У постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 викладено правову позицію, що висновки судів про відмову у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та вищенаведеними висновками Верховного Суду».
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.
Відповідач не навів доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх не співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача, відповідачем не було подано заперечень щодо заявленого розміру судових витрат, які просить стягнути представник позивача по справі.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.
Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати в суді апеляційної інстанції  в розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) грн.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Текст постанови складено 06 грудня 2023 року. 
 
Судді : 
 
              _______________                ________________                 ______________
               М.А.Яворський                 Т.Ц.Кашперська                   В.О.Фінагеєв