КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №759/2181/23                                                                                    Головуючий у І інстанції - Петренко Н.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/12695/2023                                      Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
27 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Журби С.О., Яворського М.А.
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2023 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, - 
 
установив:
 
У  лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . 
18 жовтня 2022 року відбулося залиття вказаної квартири із квартири АДРЕСА_2 , розташованої поверхом вище в цьому ж будинку, власником якої, згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 грудня 2022 року є ОСОБА_1 .
Відповідно до акта комісії від 26 жовтня 2022 року складеного на звернення позивача та затвердженого начальником ЖЕД №2 КП «ККОЖФ Святошинського району м. Києва», причини затоплення - необережне поводження із сантехнічним обладнанням у квартирі АДРЕСА_2 .
Внаслідок залиття квартири для відновлення її попереднього стану виникла необхідність у проведенні ремонту, вартість якого, відповідно до звіту №107/22, виконаного ТОВ «Експерта компанія «Укравтоекпертиза-Стандарт» на замовлення ОСОБА_2 , складає 135092,24 грн. з урахуванням зносу. 
Для усунення наслідків затоплення та з метою зниження рівня вологи у квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_2 орендувала осушувач повітря, сплативши за оренду в період з 19 жовтня 2022 року по 24 жовтня 2022року 1250 грн. та 300 грн. за його доставку.
Крім того, плитка на кухні та у ванній кімнаті внаслідок потрапляння вологи на стіни почала відшаровуватись (бухтіти), що призвело до необхідності її демонтажу та заміни. Також після зняття шпалер і підлогового покриття були виявлені пошкодження, що спричинені дією вологи від затоплення. 
У зв`язку з цим виникла потреба у придбанні не передбачених у звіті додаткових будівельних матеріалів для проведення ремонту (штукатурка гіпсова, шпаклівка гіпсова, ґрунтуючий засіб, захисний засіб, шуруп по металу, альфаплекс, поліуретанова піна, сітка фасадна, гідроізоляція, фарба дисперсійна, стрічка, суміш для підлоги, гіпсокартон, ґрунтувальна суміш, кут пластиковий, профіль для гіпсокартону) на суму 32129,83 грн. та 1557,95 грн, згідно із рахунками на оплату ФОП ОСОБА_3 від 10 грудня 2022 року та 18 січня 2023 року.
Таким чином, загальна сума завданої ОСОБА_2 майнової шкоди на час подання позову складає: 135092,24 грн. - матеріальні збитки внаслідок залиття квартири; - 1550 грн.(1250+300) - витрати на оренду та доставку осушувача повітря; 33687,78 грн. (32129,83 + 1557,95) - витрати на придбання будівельних матеріалів, необхідних для проведення ремонту, які не були передбачені у звіті; що разом складає 170330,02 грн.
З огляду на викладене, на ОСОБА_1 лежить обов`язок по відшкодуванню ОСОБА_2 завданої їй майнової шкоди у розмірі витрат на відновлення належної їй квартири шляхом проведення в ній ремонту, необхідність проведення якого викликана її залиттям 18 жовтня 2022 року.
Просила суд, стягнути з ОСОБА_1   на її користь майнову шкоду, завдану залиттям квартири, в розмірі 170330,02 грн. та 50000 грн. в рахунок компенсації завданої моральної шкоди.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2023 року, вказаний вище позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 шкоду завдану залиттям квартири у розмірі 170330,02 грн., моральну шкоду у розмірі 20000 грн., а всього 190330,02 грн. 
В іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання, щодо судового збору.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції,    ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що актом та доводами позивача, залиття належної квартири відбулось 18 жовтня 2022року. 
При цьому акт комісією було складено лише 26 жовтня 2022 року, тобто через 8 днів. 
Вважає, що у зазначений період (8 днів) у квартирі позивача могли відбутись будь-які події, що могли вплинути на результати обстеження та їх інформативність. 
Вказує, що звітом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між конкретною подією та завданими збитками. 
Звіт виконувався через півтора місяці після затоплення квартири позивача. 
На його думку, заявлені позивачем збитки у сумі 170330,02 грн. є необґрунтованими та безпідставними. 
Матеріали справи не містять прямих доказів вини відповідача у затопленні квартири позивача, якщо таке і мало місце. 
Тобто, його вина, як особи, що спричинила залиття квартири позивачем не встановлена та не підтверджується будь-якими доказами по справі. 
Крім того, вважає, що сам факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування.
Вказує, що члени комісії не повідомили його про проведення обстеження та не обстежили його квартиру на предмет несправності сантехнічного обладнання в квартирі, що могло стати причиною затоплення квартири позивача.
Наголошує, що ним клопотання про проведення у справі судової експертизі не заявлялося, оскільки на момент розгляду справи судом першої інстанції ремонт  в квартирі позивача був проведений.
Таким чином, проведення судової експертизи з метою з`ясування розміру пошкоджень, їх причин, тощо, було неможливим.
Крім того, вказує, що не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо стягнення з нього моральної шкоди, оскільки пошкодження в квартирі позивача, в результаті її підтоплення, не є такими, що свідчать про непридатність квартири позивача для проживання в ній або ж про зниження якості проживання.
Просив суд, апеляційну скаргу задовольнити, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, в обґрунтування якого зазначила, що  в звіті №107/22 відображені відомості про стан належної їй квартири після затоплення, загальна характеристика її технічного стану та визначення вартості заподіяного позивачці матеріального збитку. 
Як вбачається із звіту, її квартира, окремі її елементи та оздоблення досліджувалось 05 грудня 2022 року більш детально, коли вже проявлялись окремі наслідки дії вологи, яку вбрали в себе стеля, стіни та підлога квартири, з урахуванням кількості води, яка потрапила до неї.
Таким чином, розбіжності в обсязі і видах робіт, які вказані в акті та звіті, мають природнє пояснення і не можуть вважатись суперечливими та взаємовиключними. 
У звіті не вказано жодного виду робіт, необхідність виконання якого могла бути викликана іншими факторами, ніж потрапляння вологи у квартиру внаслідок її залиття.
Вказала, що відповідач знаходився за кордоном, а тому повідомлення про огляд 05 грудня 2022 року квартири для складання звіту про розмір збитків було вручено його дружині, проте, ніхто зі сторони відповідача для участі у проведенні огляду не з`явився.
Зазначає, що обґрунтування завданої їй моральної шкоди детально наведені в позовній заяві, жоден із аргументів на її підтвердження в апеляційній скарзі не спростовується.
Просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28 жовтня 2013 року квартира за адресою:    АДРЕСА_4 належить ОСОБА_2 .
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира за адресою:  АДРЕСА_5 належить на праві власності ОСОБА_1 .
Відповідно до акту комісії ЖЕД №2 від 26 жовтня 2022 року залиття квартири АДРЕСА_3 відбулось 18 жовтня 2022року з вище розташованої квартири АДРЕСА_2 у зв`язку з необережним поводженням з сантехнічним обладнанням.
Відповідно до звіту №107/22 від 05 грудня 2022року з визначення вартості збитку нанесеного власнику майна, вартість матеріального збитку завданого власнику, через пошкодження майна внаслідок залиття квартири, розташованої за адресою:    АДРЕСА_4 на дату виконання оцінки складає: 135092,24 грн.
19 жовтня 2022року ОСОБА_2 було укладено договір оренди обладнання, а саме осушувач повітря, розмір орендної плати за всі об`єкти оренди в цілому складає 1250 грн. + доставка обладнання складає 300 грн.
Судом встановлено, що у зв`язку з придбанням непередбачених у звіті додаткових будівельних матеріалів для проведення ремонту позивачем було закуплено матеріалів на суму 32129,83 грн. та 1557,95 грн.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в акті чітко встановлено, що залиття квартири позивача сталося з квартири АДРЕСА_2 (квартири відповідача), у зв`язку з необережним поводженням із сантехнічним обладнанням, а також описані пошкодження квартири позивача.
Відповідач як власник квартири, несе обов`язок по забезпеченню схоронності належного йому на праві власності житла, санітарно-технічного та іншого обладнання у квартирі, пошкодження якого в даному випадку стало причиною залиття квартири позивача, а тому відповідальність за завдану шкоду позивачу має нести саме відповідач.
З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне. 
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 
Збитками, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. 
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. 
Статтею 1192 ЦК України визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до яких: якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. 
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. 
Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, цивільне законодавство покладає на відповідача обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача обов`язок доведення наявності шкоди та її розмір.
Правова позиція у подібних правовідносинах висловлена в Постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року (справа №263/7910/17) та від 11 грудня 2018 року (справа №759/5781/16).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У свою чергу статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.
Відповідно до ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.
Положеннями ст. 177 ЖК України встановлено, що громадяни, зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання.
Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки позивач довів належними та допустимими доказами порушення її прав, яке відбулось внаслідок залиття квартири, у зв`язку з необережним поводженням із сантехнічним обладнанням.
Натомість, відповідачем не підтверджується будь-якими належними та допустимими доказами тане доведена відсутність його вина, як особи, що спричинила залиття квартири позивача.
Також, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. 
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. 
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як вбачається з положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Водночас, п.5 постанови Пленуму Верховного суду від 31 березня1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та  вини останнього в її заподіянні. 
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим  підтверджується факт заподіяння  позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, зниження якості проживання, небажання відповідача добровільно відшкодувати завдану шкоду.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дав відповідь на всі аргументи і доводи учасників справи, які мають важливе юридичне значення для правильного вирішення справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, Київський апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду першої інстанції.
Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.
Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2023 року залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         С.О. Журба

                                                                                   М.А. Яворський