ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2023 року                                                    м. Дніпро         Справа №  908/2708/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Чередка А.Є. (доповідач)      
суддів: Мороза В.Ф., Коваль Л.А.
при секретарі судового засідання: Ліпинському М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”

на рішення Господарського суду Запорізької області (суддя Корсун В.Л.) від 18.04.2023  р. у справі №  908/2708/22

за позовом Акціонерного товариства “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект”, 61003, м. Харків, вул. Героїв Харкова, буд. 10/12
до Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, 71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133
про стягнення 2  278  800,00 грн., -                    
                                                      ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява з вимогами Акціонерного товариства “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” (далі АТ ХІ “Енергопроект”) до Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (надалі ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “ЗАЕС”) про стягнення заборгованості згідно договору про надання послуг від 09.09.21 №  75/164-21/48-121-01-21-10643 у розмірі 2  278  800,00 грн.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023  р. у справі №  908/2708/22: 
-          позов задоволено;
-          стягнуто з державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, код ЄДРПОУ 24584661) в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133, код ЄДРПОУ 19355964) на користь акціонерного товариства “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” (61003, м. Харків, вул. Героїв Харкова, буд. 10/12, код ЄДРПОУ 14078902) – 2  278  800 (два мільйони двісті сімдесят вісім тисяч вісімсот) грн. 00 коп. заборгованості та 34  182 (тридцять чотири тисячі сто вісімдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.
Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Державне підприємство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” ДП “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023  р. у справі №  908/2708/22 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, зокрема вказує на те, що згідно з договором умовою (підставою) для здійснення оплати частини наданих послуг в розмірі суми ПДВ є реєстрація та належне оформлення виконавцем (позивачем) податкової накладної в ЄРПН. Отже, для оплати вартості всіх послуг, зазначених в п. 1.1 договору, має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної в ЄРПН, її належне оформлення та надання замовнику. Оскільки податкова накладна, надана позивачем в якості доказу, не містить позначення одиниці вимірювання послуги, апелянт стверджує, що позивачем не виконано належним чином зобов`язання, передбаченого договором щодо належного оформлення податкової накладної. У зв`язку з чим вважає безпідставними висновки суду першої інстанції щодо настання строку оплати вартості наданих послуг в частині сплати суми ПДВ.
Окрім цього, апелянт стверджує, що доданий до позовної заяви акт №  1 здачі-приймання наданих послуг від 30.07.2022 не містить обов`язкових реквізитів, передбачених для первинного документу, а саме: обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, у зв`язку з чим вважає, що цей акт не може кваліфікуватися як “акт здачі-приймання наданих послуг” в розумінні умов договору. Таким чином апелянт вважає, що виконавцем не виконано вимоги договору щодо надання акту здачі-приймання наданих послуг. Оскільки же за умовами договору оплата наданих послуг здійснюється на підставі акту здачі-приймання наданих послуг і протягом 60 календарних днів з дати його підписання, апелянт вважає, що позивач позбавив його можливості здійснити бухгалтерську операцію щодо сплати вартості наданих послуг. 
Також апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилося у відхиленні судом клопотань відповідача про відкладення розгляду справи до моменту деокупації міста Енергодар і відновлення доступу до документації ВП ЗАЕС, чим, на переконання апелянта, його було позбавлено можливості належним чином підтвердити свої заперечення проти задоволення позову.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.09.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” ДП “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023р. у справі №  908/2708/22, розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 21.11.2023р.
Представник акціонерного товариства “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечив та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, з мотивів викладених у поданих до Центрального апеляційного господарського суду письмових поясненнях.
В обґрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги представник позивача, зокрема звертає увагу на те, що апелянтом не ставиться під сумнів правильність висновків суду першої інстанції про те, що на виконання умов договору позивачем була надана послуга, яка здана позивачем та прийнята відповідачем.
Також позивач вказує на те, що на виконання умов договору позивачем було здійснено реєстрацію податкової накладної в ЄРПН, про що свідчить надана квитанція, у якій зазначено, що за результатами обробки документ прийнято.
Доводи апелянта про те, що сторони розмежували порядок і строк сплати наданих послуг та ПДВ за надані послуги, позивач вважає безпідставними, оскільки положення договору, які визначають його ціну, що підлягає сплаті замовником, не розділяють вартість самої послуги та суму ПДВ. До того ж, згідно з ч. 1 ст. 188 Податкового кодексу України сума ПДВ є складовою бази оподаткування, а тому входить до ціни і не підлягає відокремленню. 
Щодо доводів апелянта про те, що акт наданих послуг не відповідає умовам договору, позивач зазначає наступне: цей акт не перешкоджає можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, містить відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції; акт підписано відповідачем та засвідчено печаткою із відсутністю будь-яких зауважень чи заперечень; у акті зазначена сума, яка підлягає перерахуванню відповідачем та яка відповідає умовам договору; перевірка ризиковості здійснення господарської операції була здійснена контролюючим органом під час реєстрації податкової накладної.
Заперечуючи проти доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, позивач зазначає, що судом першої інстанції було дотримано та враховано принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу.
Представник апелянта в судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, обґрунтовуючи його неможливістю участі в цьому судовому засіданні за умов необхідності присутності в судовому засіданні Господарського суду м.  Києва.
Щодо клопотання апелянта про відкладення розгляду справи судова колегія має зазначити наступне.
Відповідно до ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі "Цихановський проти України" (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ "Смірнова проти України" (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), "Карнаушенко проти України" (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постанові від 12.03.2019 року у справі № 910/12842/17 відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зробив правовий висновок, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Отже, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-от неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення; при цьому не повинно створюватися умов, за яких будуть порушені процесуальні строки розгляду справи.
Судова колегія зауважує, що в матеріалах справи наявні процесуальні документи сторін, в яких останні висловили свою правову позицію, а також інші документи, необхідні для прийняття обґрунтованого рішення зі спору.
Згідно із ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а відповідач не був позбавлений права і можливості за потреби забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, зважаючи на необхідність дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, встановлених ГПК України, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника відповідача, одночасно відмовляючи у задоволенні клопотання останнього про відкладення розгляду справи.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги апелянта, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 09.09.2021 між акціонерним товариством “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” (Виконавець) та державним підприємством “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (Замовник) укладено договір про надання послуг №  75/164-21/48-121-01-21-10643 (договір), згідно якому (п. 1.1 договору) Виконавець приймає на себе зобов`язання надати Замовнику наступні послуги: “Код ДК 021:2015 – 72330000-2. Послуги зі стандартизації та класифікації контенту та даних” (послуга: “Визначення/підтвердження класифікації обладнання та трубопроводів 4 класу безпеки, на які поширюється дія СОУ НАЕК 173:2020”. 
Відповідно до п. 1.2 договору, вимоги до результатів послуг визначені у “Технічній специфікації” (невід`ємний додаток до договору).
Згідно з п. 2.1 договору, вартість послуг відповідно до “Протоколу узгодження договірної ціни” на надання послуг (невід`ємний додаток № 1 до договору), складає: 1  899  000,00 грн., крім того ПДВ 379  800,00 грн., разом 2  278  800,00 грн.
Пунктом 2.2 договору визначено, що оплата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 календарних днів від дати підписання обома сторонами “Акта здачі-приймання наданих послуг”, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.
У відповідності до п. 2.3 договору, оплата Замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації Виконавцем належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).
Виконавець зобов`язується надати послуги в строк: листопад 2021  р. – червень 2022  р. згідно з “Календарним планом” (невід`ємний додаток №  3 до договору) (п. 3.1 договору). 
Згідно із п. 4.1 договору, приймання наданих послуг замовником та їх передача виконавцем здійснюється за “Актом здачі-приймання наданих послуг”.
Відповідно до п. 4.2 договору (з урахуванням додаткової угоди №  1 від 10.12.2021), після завершення надання послуг за етапами №  1 та №  2 Виконавець складає і направляє Замовникові два примірники підписаного зі своєї сторони “Акта здачі-приймання наданих послуг” для оформлення”. 
Замовник протягом 10 днів від дня одержання “Акта здачі-приймання наданих послуг” зобов`язаний відправити Виконавцеві підписаний Акт або мотивовану відмову від приймання результатів наданих послуг (п. 4.3 договору).
Пунктом 4.4 договору визначено, що у випадку мотивованої відмови Замовника, сторони складають двосторонній акт із переліком виявлених недоліків, вартості неякісно наданих послуг та строків їх усунення. Виконавець зобов`язаний усунути виявлені недоліки в строк, установлений в двосторонньому акті, без додаткової оплати.
У відповідності до п. 10.1 договору, договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє до 30.06.2022.
Згідно із додатком №  1 до договору про надання послуг №  75/164-21/48-121-01-21-10643 від 09.09.2021, а саме Протоколом узгодження договірної ціни, сторони досягли згоди, що вартість послуг за цим договором встановлюється на підставі акцептованої Замовником цінової пропозиції Виконавця та складає: 1  899  000,00 грн., крім того ПДВ 379  800,00 грн., разом 2  278  800,00 грн.
Кошторисом №  1 на виконання робіт (Форми № 3-П), сторонами визначено перелік робіт, виконавців та загальна вартість робіт, що складає 2  278  800,00 грн.
Відповідно до Календарного плану (додаток №  3 до договору про надання послуг №  75/164-21/48-121-01-21-10643 від 09.09.2021, з урахуванням додаткової угоди №  1 від 10.12.2021), сторонами визначено 2 етапи робіт в строки: 1 етап – з жовтня по 15 грудня 2021  р., 2 етап – з 16 грудня 2021  р. по червень 2022  р. на загальну суму 2  278  800,00 грн.
У відповідності до акту здачі-приймання наданих послуг №  1 від 30.06.2022 до договору про надання послуг №  75/164-21/48-121-01-21-10643 від 09.09.2021 (який підписаний та завірений печатками сторонами по справі), акціонерне товариство “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” з однієї сторони та ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “ЗАЕС”, з іншої сторони, уклали вказаний акт про те, що надана послуга задовольняє умовам договору технічній специфікації та належним чином оформлена. Послуга надана за етапом №  1 та етапом №  2, та здана при листах №  221411/204-3269 від 14.12.2021, №  221411/204-1373 від 27.06.2022. Вартість наданої послуги за актом №  1 становить 1  899  000,00 грн. Крім того ПДВ 20  % 379  800,00 грн. Всього з урахуванням ПДВ: 2  278  800,00 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “ЗАЕС” суми боргу за договором про надання послуг від 09.09.2021 №  75/164-21/48-121-01-21-10643 є обґрунтованими, заснованими на законі, договорі та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 2  278  800,00 грн.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).
Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Пунктами 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.
Статтею 174 Господарського кодексу України (ГК України) закріплено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно із ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Виконавець повинен надати послугу особисто (ч. 1 ст. 902 ЦК України).
Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Матеріали справи містять акт здачі-приймання наданих послуг №  1 від 30.06.2022 до договору про надання послуг №  75/164-21/48-121-01-21-10643 від 09.09.2021, укладений між акціонерним товариством “Харківський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут “Енергопроект” та ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “ЗАЕС”. 
У вказаному акті здачі-приймання наданих послуг сторони договору зафіксували наступне:
-          надана послуга задовольняє умовам договору технічній специфікації та належним чином оформлена;
-          послуга надана за етапом №  1 та етапом №  2, та здана при листах №  221411/204-3269 від 14.12.2021, №  221411/204-1373 від 27.06.2022;
-          вартість наданої послуги становить 1  899  000,00 грн., крім того ПДВ 20  % 379  800,00 грн., всього з урахуванням ПДВ: 2  278  800,00 грн.
Вказаний акт здачі-приймання наданих послуг підписаний представниками сторін договору та завірений їх печатками без будь-яких зауважень, зокрема з боку замовника.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Водночас судова колегія зауважує, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Отже, підписання замовником акту здачі-приймання наданих послуг, який є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отримані послуги.
За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що акт здачі-приймання наданих послуг №  1 від 30.06.2022 є доказом належного виконання позивачем умов договору про надання послуг від 09.09.2021 №  75/164-21/48-121-01-21-10643, водночас відхиляючи доводи апелянта про неістотні недоліки цього акту.
Як вже вище зазначалось, п. 2.2 договору визначено, що оплата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 60 календарних днів від дати підписання обома сторонами “Акта здачі-приймання наданих послуг”, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.
У відповідності до п. 2.3 договору, оплата замовником частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ здійснюється після реєстрації виконавцем належним чином оформленої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).
З матеріалів справи вбачається, що позивачем оформлено податкову накладну від 30.06.2022 №  8 на загальну суму 2  278  800,00 грн., у т.ч. 379  800,00 грн. ПДВ. Вказана податкова накладна була зареєстрована позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних, про що свідчить надана позивачем квитанція, у якій зазначено, що за результатами обробки документ прийнято.
Отже, судова колегія вважає, що матеріалами справи підтверджується виконання позивачем обов`язку щодо реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а недоліки цієї податкової накладної, на які посилається апелянт, не можуть бути підставою для звільнення замовника від обов`язку оплати отриманих послуг або відстрочення такої оплати.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що граничний термін оплати відповідачем за надані послуги становить 29.08.2022 включно. 
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).
Судом першої інстанції встановлено, що станом на час ухвалення рішення у справі №  908/2708/22 ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “ЗАЕС” не здійснив оплату АТ ХІ “Енергопроект” згідно договору про надання послуг від 09.09.2021 №  75/164-21/48-121-01-21-10643.
Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Статтею 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).
Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).
У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку (ч. 3) як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням вищевикладеного судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “ЗАЕС” суми боргу за договором про надання послуг від 09.09.2021 №  75/164-21/48-121-01-21-10643 є обґрунтованими, заснованими на законі, договорі та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 2  278  800,00 грн.
Водночас судова колегія враховує, що підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт вказує  порушення судом норм процесуального права, яке позивач вбачає у відхиленні судом клопотань відповідача про відкладення розгляду справи до припинення дії режиму воєнного стану та деокупації ВП “ЗАЕС”.
Як вбачається з апеляційної скарги та матеріалів справи необхідність такого відкладення розгляду справи відповідач обґрунтовує тим, що всі документальні матеріали та інформація щодо спірних правовідносин, які стали предметом розгляду у цій справі, зокрема щодо виконання договірних відносин, за якими стягується заборгованість, перебувають у розпорядженні ВП “ЗАЕС”, що розташоване в межах Енергодарської міської територіальної громади, яка перебуває в тимчасовій окупації. Враховуючи вказані обставини, відповідач вважає, що ДП “НАЕК “Енергоатом” в особі ВП “ЗАЕС” на даний час знаходиться у становищі, яке позбавляє його як сторону у справі можливості забезпечення належного захисту своїх прав та інтересів, в тому числі щодо надання відповідних доказів та матеріалів, що стосуються предмету спору.
Надаючи оцінку зазначеним доводам апеляційної скарги судова колегія вважає, що вони не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; розумність строків розгляду справи судом.
Судова колегія зауважує, що Господарським процесуальним кодексом України встановлені певні процесуальні строки.
Зокрема, ч. 3 ст. 177 ГПК України встановлено, що підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.
В свою чергу ч.ч. 1, 2 ст. 195 ГПК України унормовано, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження – не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є розумні строки розгляду справи судом.
Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
В статті 17 Закону "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з положенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС"  проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Воєнний стан в Україні неодноразово було продовжено, зокрема, Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, які були затверджені Законами України від 15.03.2022 № 2119-IX, від 21.04.2022 № 2212-IX, від 22.05.2022 № 2263-IX, від 15.08.2022 № 2500-IX.
На момент розгляду цієї справи ні судова колегія, ані суд першої інстанції, не можуть бути обізнані про час закінчення воєнного стану, а тому відкладення розгляду справи до закінчення воєнного стану в Україні, тобто на невизначений строк, може спричинити порушення прав позивача на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Судова колегія зауважує, що діяльність судів України в період воєнного стану регламентується зокрема Законом України "Про правовий режим воєнного стану", статтею 12-2 якого визначено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Водночас ч. 2. ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що в умовах воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
Отже, з наведених приписів закону вбачається, що запровадження воєнного стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).
Судова колегія враховує, що в матеріалах справи наявні процесуальні документи сторін, в яких останні висловили свою правову позицію, а також інші документи, необхідні для прийняття обґрунтованого рішення зі спору. При цьому, відповідачем не вказано, які ще документи він має долучити до матеріалів справи в заперечення проти позовних вимог, та які знаходяться на зберіганні ВП “ЗАЕС”.
Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, судова колегія вважає, що при розгляді даної справи суд першої інстанції здійснив усі можливі дії для забезпечення прав відповідача, як учасника справи, та не припустився порушення норм процесуального права, зокрема таких, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Отже, апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню судом апеляційної інстанції.
Щодо ж посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховані обставини, які апелянт вважає винятковими, зокрема: повне зупинення атомної станції (перебування в режимі холодного зупинення) 11 вересня 2022, втрату виробничих потужностей, які забезпечували майже половину доходу від реалізації електроенергії; відсутність доходів від діяльності ВП “Запорізька АЕС”; внесення ДП “НАЕК” “Енергоатом” до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави; масовані ракетні атаки і атаки БПЛА на об`єкти енергетичної системи України, якими спричинено шкоду 30% енергетичних потужностей держави, судова колегія має зауважити, що усі перелічені обставини не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку виконання договірних зобов`язань з оплати отриманих послуг, та, відповідно, підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.
З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Запорізької області від  18.04.2023р. у даній справі відсутні. 
Згідно з ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті апелянтом судового збору за подання апеляційної скарги  у розмірі 51  273,00 грн слід покласти на останнього.
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 123, 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023  р. у справі №  908/2708/22 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2023  р. у справі №  908/2708/22 – залишити без змін.
Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на державне підприємство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” в особі відокремленого підрозділу “Запорізька атомна електрична станція” державного підприємства “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом”.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена та підписана 29.11.2023 року.

Головуючий суддя                                                                                       А.Є. Чередко  

Суддя                                                                                                               Л.А. Коваль

Суддя                                                                                                                В.Ф. Мороз