ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 жовтня 2023 року 
м. Київ
справа № 281/502/21
провадження № 51-2170км23 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового
засідання                             ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 4 січня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021065490000222, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Органом досудового розслідування  ОСОБА_6 обвинувачувався у незаконному вирощувані коноплі в кількості трьохсот рослин, за наступних обставин.  
Так,  ОСОБА_6 у невстановлений день та час навесні 2021 року, на присадибній ділянці домоволодіння ( АДРЕСА_2 ), що належить його покійній бабі ( ОСОБА_7 ), та якою користується його матір - ОСОБА_8 , котрій він допомагав у підготовці цієї ділянки до саджання городини, побачив, що всередині дерев`яного паркану, огородженого штахетами, проросли дикоростучі рослини конопель, які він не сіяв, однак не знищив та залишив зростати далі.  
В подальшому,  ОСОБА_6 , не маючи наміру на збут наркотичного засобу, здійснював незаконне вирощування рослин коноплі шляхом періодичного догляду за землею та даними рослинами, а також періодичного знищення трави та бур`яну поряд з ними, до 2 липня 2021 року, коли під час огляду місця події їх було виявлено та вилучено працівниками поліції, в кількості триста рослин.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК, у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду - без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На думку прокурора, розгляд кримінального провадження був упередженим, судом не було застосовано закон, який підлягав застосування, тому вирок є незаконним і не відповідає вимогам ст. 370 КПК. Зазначає, що районний суд не надав об`єктивної оцінки доказам сторони обвинувачення та його висновки містять суперечності. Вказані порушення залишились поза увагою суду апеляційної інстанції, який в супереч вимог ст. 419 КПК, залишивши апеляційну скаргу сторони обвинувачення без задоволення, не зазначив підстав, з яких визнав її необґрунтованою.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор частково підтримав касаційну скаргу, просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог касаційної скарги. 
Як передбачено ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, визначених цим Кодексом, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
За ч. 1 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 зазначеного Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та у визначених цим же Кодексом випадках на потерпілого. Частиною 3 ст. 62 КУ встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви стосовно доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 17 КПК особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом. 
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити кожний доказ із точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність забраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як убачається з ч. 1 ст. 373 цього ж Кодексу, суд ухвалює виправдувальний вирок, який повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, у разі, якщо не доведено, що: було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинив обвинувачений; у діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. 
За п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК мотивувальна частина виправдувального вироку має містити підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви, виходячи з яких суд відкидає докази обвинувачення. 
Разом із цим, матеріали справи свідчать, що місцевий суд повно й усебічно розглянув обставини кримінального провадження, проаналізував докази, які перевірив і належним чином оцінив із точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, і дійшов правильного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 310 КК.
Так, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, проаналізував показання ОСОБА_6 , котрий винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що про виявлення рослин коноплі йому стало відомо від працівників поліції, які приїхали до нього на роботу. Зазначив, що ніякого відношення до цих рослин немає, оскільки ні він, ній його мати, ні батько їх не сіяли. Домоволодіння раніше належало бабусі, а після її смерті мати висаджувала та обробляла город, однак в будинку ніхто не приживав. До цього домоволодіння він приходив раз чи два у місяць. До приїзду працівників поліції був там тиждень чи два тижні тому, проте рослин не бачив, як виглядають рослини коноплі він також не знає. В 2021 році він один раз мотокосою скосив траву від дороги до хати. Ділянка, на якій були вилучені рослини, була огороджена і знаходиться зі сторони присадибної ділянки ОСОБА_9 . В кінці травня він перебував у госпіталі і після цього в с. Лугини був лише один чи два рази.
Судом було проаналізовано показання свідка ОСОБА_8 (мати  ОСОБА_6 ), котра підтвердила, що після смерті матері вона використовує її присадибну ділянку. Крім неї за городом ніхто не доглядає, син рідко перебував біля даного домоволодіння. Вказані показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , котрий підтвердив, що згадану ділянку біля будинку обробляла ОСОБА_8 . Зазначив, що ранньою весною на присадибній ділянці він посіяв гречку і після цього до серпня 2021 року до вказаного будинку приїзжав лише раз, коли привозив зерно. 
Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , пояснили, що були понятими під час огляду місця події, біля домоволодіння працівники поліції виявили та вилучили триста рослин, які були різної висоти, росли густо, хаотично. ОСОБА_12 також пояснив, що за городом доглядає ОСОБА_13 . Рослини росли на ділянці розміром 2х4 м, можливо меншим, де лежав навоз. Між рослинами був бур`ян, по краях різана трава.Свідок ОСОБА_14 показав, що в літній період він вчинив крадіжку і через півтора місця після цього його допитували по справі, показали фотографію обвинуваченого та сказали, що в нього вилучили коноплю. Коли він влітку зустрівся з ОСОБА_15 у с. Лугини, останній показав йому будинок повідомивши, що це будинок ОСОБА_6 , та на відстані біля тридцяти метрів він бачив на території домоволодіння рослини коноплі.
Допитана у суді свідок ОСОБА_16 пояснила, що обвинувачений є колишнім зятем і перебуває з ним в неприязних відносинах. В с. Лугини вона не була більше шести років. Свідок ОСОБА_17 пояснила, що раніше проживала з обвинуваченим та має спільних дітей. В с. Лугини останній раз була рік назад, хто і коли збудував паркан біля будинку повідомити не може. Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 пояснили, що проживають по сусідству. Зазначили, що ОСОБА_6 рідко буває біля даного будинку, огород обробляє його мати, а також батько.  
Свідок ОСОБА_9 у суді пояснив, що він зателефонував та повідомив про коноплю, яка росла біля будинку, що належав покійній бабі обвинуваченого. За три, чотири дня до цього він чув на вказаному подвір`ї суперечку між обвинуваченим та його матір`ю, батьком, який ламав штахети, але чому повідомити не може. До вказаного домоволодіння періодично приїжджали вказані особи, бачив як обвинувачений з батьком косили траву біля будинку. Проте чи сіяв і хто вказані рослини повідомити не зміг. Зазначив, що перед подією у нього з обвинуваченим був конфлікт і на виклик приїжджали поліцейські. 
Суд зазначив, що показання даного свідка в частині викошування трави узгоджуються з поясненнями самого ОСОБА_6 про те, що в 2021 році від один раз мотокосою косив траву від дороги до хати.
При цьому суд критично оцінив показання свідка ОСОБА_9 в тій частині, що він за три, чотири дні до повідомлення в поліцію чув суперечку на вказаному подвір`ї між обвинуваченим, його матір`ю та батьком, оскільки вони спростовуються показаннями ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та  ОСОБА_8 , які є логічними і послідовними. Вони узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_19 , котра підтвердила, що проживає по сусідству із будинком, який належав покійній бабусі обвинуваченого, та жодних конфліктів між сусідами вона не чула. 
Допитавши свідків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що жоден із них не повідомив, що обвинувачений допомагав ОСОБА_8 (матері) в підготовці присадибної ділянки до саджання городини, перебував в місці, що використовувалось як гноярка, огородженому штахетами, чи здійснював незаконне вирощування рослин коноплі шляхом періодичного догляду за землею та даними рослинами, періодично знищував траву та бур`яни поряд із вказаними рослинами до часу їх виявлення працівниками поліції. 
Крім того, судом було досліджено надані стороною обвинувачення письмові докази, зокрема: протокол огляду місця події з фототаблицею, з якого убачається, що в присутності понятих було оглянуто домоволодіння, власником якого є ОСОБА_7 . На земельній ділянці виявлено та вилучено рослини коноплі, в деяких місцях між якими відсутня трава; висновок експертизи, яким встановлено, що вилучені під час огляду місця події рослини є рослинами роду коноплі, які містять психоактивний компонент коноплі тетрагідроканабінол та суміш канабіноїдів; медичну довідку про те, що  ОСОБА_6 на обліку у лікаря нарколога не перебуває; довідку виконкому Лугинської селищної ради, з якої убачається, що будинок та земельна ділянка розташовані по АДРЕСА_2 належать померлій ОСОБА_7 ; рапорт інспектора поліції про те, що 2 липня 2021 року надійшло повідомлення зі служби 102, що за адресою Лугинський район, с. Лугини, вилиця невідома, заявник ОСОБА_9 повідомив, що сусід вирощує коноплю за будинком на полі. 
Також судом було досліджено витяги з ЄРДР, ухвалу слідчого судді про надання дозволу на проведення огляду домоволодіння, постанову дізнавача про визнання речовими доказами вилучених рослин та ухвалу суду про накладення на них арешту тощо.     
Таким чином, суд дослідивши надані стороною обвинувачення докази, у вироку зазначив, що вони як кожний окремо, так і у сукупності, не доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 у здійсненні незаконного вирощування трьохсот рослин коноплі шляхом періодичного догляду за землю та даними рослинами, а також у періодичному знищенні ним трави та буряну поряд з цими рослинами, за обставин, викладених в обвинувальному акті. Вказаними доказами доведено лише факт виявлення рослин коноплі.  
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що висунуте органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_6 ґрунтується на припущеннях, а тому стороною обвинувачення не доведено перед судом, що в діях останнього є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 310 КК. 
Матеріали справи свідчать, що місцевий суд, повно й усебічно розглянув обставини кримінального провадження, проаналізував докази, які перевірив і належним чином оцінив із точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, і дійшов правильного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 .
На думку колегії суддів, вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 373, 374 КПК, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Доводи прокурора про безпідставне виправдання  ОСОБА_6 , неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, незаконність вироку та упередженість суду при розгляді справи районним судом, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належним чином розглянув їх і визнав неспроможними.
Зокрема, він зазначив, що судом першої інстанції з дотриманням загальних засад кримінального провадження, було всебічно, повно та неупереджено досліджено усі обставини кримінального провадження, і правильно встановлено, що зібраними доказами у справі, не доведено факт того, що  ОСОБА_6 незаконно вирощував рослини коноплі, здійснюючи періодичний догляд за ними і землею, періодично знищуючи траву та бур`яни.
Що стосується доводів прокурора про те, що під час розгляду справи головуючий підвищував голос, як на прокурора, так і на свідків, то апеляційний суд зазначив, що це не є істотним порушенням вимог КПК, яке тягне за собою скасування прийнятого судового рішення.
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд належним чином умотивував свої висновки, з якими вона погоджується, а ухвала цього суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК .
Що стосується доводів касаційної скарги сторони обвинувачення про те, що в порушення вимог ч. 7 ст. 364 КПК, прокурора було обмежено в праві обмінятися репліками, то вони є необґрунтованими, оскільки як убачається з журналу та звукозапису судового засідання від 20 грудня 2021 року, після закінчення промов учасників судових дебатів, судом було надано учасникам можливість скористатись правом на репліку, що прокурором і було зроблено.
Під час перегляду кримінального провадження, суд касаційної інстанції не встановив обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про невинуватість  ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення. 
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, то касаційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 21 грудня 2021 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 4 січня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                         ОСОБА_3